Õnnelik, täidetud elu on eesmärk, milleni me kõik püüame jõuda. Nende asjade loendis, mida tuleks meie unistuste teoks tegemiseks, on karjääri saavutused, rahaline edu ja õnneliku perekonna nipp ülaosas. Kuidas saab see olla isegi siis, kui võime uhkusega öelda, et haarasime kõigest, mida tahtsime, tunde, nagu oleks midagi puudu, piinata meid? Mis on täisväärtusliku elu elamisel, mis on selle peamine koostisosa?
Aastaid lugedes populaarset eneseabiraamatut, alates täielikust prügist kuni vähesteni, mis tegelikult mu elu paremaks muutis, nagu The Road Less Traveled ja 7 Habits of Highly Effective People, millele järgnesid arvukad seansid terapeudiga, näitas see vürts, mis paneb erinevus on iseseisev aktsepteerimine.
Kunst armastada ennast kõigi oma vigade ja voogudega on täidetud, õnneliku ja rahuldust pakkuva elu nurgakivi.
Meie lapsepõlves rõhutasid vanemad või hooldajad, et tähtis on tagasihoidlikkus, empaatia, teiste andmine ja nende eest hoolitsemine. Kusagil protsessi käigus unustasid nad mainida, et samasugust armastust ja kaastunnet tuleks anda ka meile endile.
Enamik meist eeldas, et teda armastatakse, selleks on kogu headus, arukus ja täiuslikkus. Selle tulemusel rakendame täiskasvanuna teadlikult ja alateadlikult sama mudelit; kipume end karmilt hindama, püüdes täita sügavalt juurdunud kõrgeid ootusi, mis meile kunagi seatud on. Seetõttu on meil altid oma saavutusi alahinnata, samas kui ebaõnnestumisi ülehinnata. On selge, et see põhjustab pidevat võitlust enesehinnangu, süütunde ja iseenda suhtes ebamugavuse puudumisega. Selline sisemine konflikt võib mõnikord viia isegi selliste seisunditeni nagu depressioon, ärevus ja mitmesugused psühhosomaatilised haigused.
Ülalnimetatud süütunne ei võimalda meil aktsepteerida ja armastada end sellisena, nagu me oleme. Paljud mõtlevad inimesed usuvad kindlalt, et selleks, et olla hea inimene, ei tohi neil kunagi endal kerge olla.
Enda armastamine ei tähenda siiski, et te saaksite nartsissistlikuks ja pretensioonikaks snoobiks, kellega kartke koos aega veeta. Vastupidi, sügav sisemine rahu, mis saavutatakse oma vigade tunnistamise ja neist õppimise kaudu, muudab teid avatumaks, empaatilisemaks ja rõõmsameelsemaks.
Mul kulus kaks aastat teraapiat, et lõpuks aru saada, et enesekindlus ei tähenda kontseptsiooni ja et enese aktsepteerimisel ja iseseisvumisel pole nende vahel võrdsusmärki.
Oma aja (ja raha) säästmiseks lubage mul öelda, et enda armastamise kunst toob endaga kaasa 3 peamist asja:
1. Vooruste rõhutamine
Introspektsioon on suurepärane viis õppida nii palju kui võimalik enda kohta ning terapeudi juhendamisel annab see parimaid tulemusi. Sellegipoolest saate usalduslike inimeste abiga ise palju ära teha. Pange kirja kõik oma voorused. Keskenduge neile; tuletage endale sageli meelde, et olete mitmes mõttes erandlik inimene, kes väärib kõike, mis tal on.
2. Vigade tunnistamine
Nii nagu te oma voorusi omaks võtsite, peaksite ka oma vigu kallistama. Carl G. Jung väitis, et kõigil meist on “vari” - tume külg, mis on irratsionaalne, impulsiivne, instinktide poolt juhitud, mida me üritame maha suruda. Kui rääkida metafooriliselt, siis puhkeb vari just siis, kui te seda kõige vähem soovisite. Pärast seda küsisite endalt: “Kuidas ma oleksin võinud midagi sellist öelda / teha? See pole minu moodi. ”
Et elada õnnelikku ja autentset elu, peame püüdma aktsepteerida oma tumedat poolt selle jaoks, mis see on. Sel viisil lisame selle sisse ja välistame selle halva mõju.
Kuidas? Kui olete teadlik, et nt. sul on halb tuju ja kipud stressi all karjuma, tunnista seda endale. Ärge laskuge põhjuste mõistmisse ja selgitamisse, tunnistage lihtsalt, et see olete teie.
Teiseks leidke viis kogunenud halvast energiast lahti lasta; harjutage lõõgastusvõtteid, NLP, kaasake ennast spordisse, rääkige sõbraga. Proovige ennustada järgmist olukorda, kus saate reageerida ebasoovitaval viisil, ja kujutlege end reageerimas teisiti.
Inimeseks olemine ei õnnestu teil aga mõnikord mainitud vihapuhangust pääseda.
Mida siis teha? Andke endale kohe andeks ja jätkake muude võimaluste otsimist negatiivsete emotsioonide väljendamiseks.
Oma varju assimileerimine ja selle negatiivsete külgede muutmine positiivseteks on pikk, kuid vältimatu ülesanne teie teel õnnelikule elule. Lisateavet selle kohta leiate ajakirjast Analüütilise Psühholoogia ja Psühholoogia Selts.
3. Andestus
Kui olete aru saanud, et õnne ja armastuse väärimiseks ei pea te olema täiuslik, peate lähenema endale kaastunde ja armastusega. Te ei saa end süüdistada kaasasündinud looduse, väljanägemise ja intelligentsuse pärast - kõik, mida saate teha, on proovida oma parima, et anda endast maksimumi.
Muidugi, see ei tähenda, et te ei võtaks vastutust oma tegude eest (tagajärgede kandmine ja varasematest vigadest õppimine on vältimatu), kuid teate, olete õppinud, et head inimesed saavad mõnikord halba teha.Ütle endale, et tegid antud olukorras parima, mida suutsid, anna endale andeks ja liigu edasi. Minu terapeuti tsiteerides: „Ärge süüdistage end selles, mida te varem tegite. Nüüd teate, mida oleks saanud teisiti teha, valmistuge järgmiseks vooruks. Varsti on teil meigieksam. "
Enda armastamise kunsti õppimine toob õnne mitte ainult teile, vaid ka kõigile teistele, kes on teile samuti lähedased. Kui kaugel olete protsessist?