Tere blogikodu!
Järjest harvem leian end siia kirjutamast. Tööl tuleb aeg-ajalt palju mõtteid, kuid sel hetkel kui oleks võimalik siin kõike analüüsida otsustan une või rahulikult lugemise kasuks.
Sel kuul, 15 päeva pärast, lendangi Prantsusmaale. Veidi enam kui nädala pärast algab minu kaks nädalat kestev puhkus. Viimaste nädalatega saab kõik vajalik korda. Palju mõtteid keerleb peas. Milline kohver valida? Mida sinna sisse panna? Milline ilm tuleb? Kui palju süüa/geele kaasa võtta? Mitu kilomeetrit ma ära suudan joosta?
Olen siiralt tänulik lasteaias õpetajate mõistvale suhtumisele..nii mõnigi kord tuletavad vajalikku meelde ja isegi sõnumi sain, et Grete rahunes ja kõik on hästi. Üks päev on kõik rõõmus ja teine hoopis vastupidine. Vahel olen endaga liiga karm ja tunnen, et pole olnud piisavalt kohal. Ema on last palju hoidnud ja ega mu trennid poleks ka kõrvalise abita tehtud saanud. Samas loodan, et suuremana saame juba koos sportida ja mõistab miks ma nii palju jooksen. Tahan olla heatujuline ema, kes näitab, et oma töökuse ja soovidega on võimalik palju korda saata.
Panustan nii palju kui suudan praegustesse trennidesse. Tööl olen rahuliku suhtumise leidnud ega torma nagu marutõbine kõike tegema...üks asi korraga ja aega on tööpäeva lõpuni. Tänu töökaaslasele sain omale sülearvuti ja internet tuleb ka selle kuu jooksul. Nüüd on vajalikud telekas ja kapp/riiul kuhu see asetada. Iseasi kui palju diivanile saateid vaatama jõuan. Õnneks leian pisiasjadest rõõmu.
Sügisel muutub tuju mitu grammi kehvemaks ja masendus hiilib ligi. Eile ja tänagi tuli vastutuules joosta. Eile olin kuri tuule peale ja võitlesin oma emotsioonidega. Täna nautisin, kuigi tuul oli veelgi tugevam..võitleja minus sai hakkama olukorraga. Muidugi oleks meeldiv leida sügis-talvisteks trennideks üks suur selg, mis laseb trenni ilma suurema pingutuseta lõpuni joosta. Mugavaks ei tohi muutuda ja las midagi jääb ka unistuseks.
Üks probleem on ka. Ma tahan oma pikki juukseid hoida, kuid trennid ei soosi seda. Igapäevane peapesu ja sageli ka väsimusest märgade juustega magama jäämine ei tee just head. Kammimine juba võtab aega+ kaotan alatasa juuksekumme nii võistlustel kui ka kodus. Täna lendasid näkku kinni ja mõtlesin patsi maha lõigata. Hoian end tagasi veel, kuid mingi hea lahendus võiks olla. Keegi hommikuti patsipunujaks soovib omal vabal tahtel hakata? :D
Järjest enam saan kutseid, erinevaid pakkumisi ja soovitusi jooksuklubide ja sportimist toetavate toodete osas. Kui juba suurem pabin 24h jooksu osas möödas, siis kindlasti uurin kõike lähemalt. Hetkel lisakohustusi ei soovi.
Olen mõelnud palju positiivsele enesesisendusele. Mina olen mina ning mulle meeldin ma just sellisena nagu olemas olen. Mul on aega areneda ja väikeste sammudega muutun järjest tugevamaks, targemaks, avatumaks. See, et mul pole veel kõrgharidust, vene keele oskust, autojuhilube ega päris oma kodu ei tähenda, et tulevikus need saamata jäävad. Hoopis vastupidi, mul on võimalik kõike õppida ja välja teenida.
Jooksmine aitab mul end elavana tunda.
Nüüd oli mõttejuppe siit ja sealt, aga üritan end motiveerida. Kõik kõige parem on veel ees!
Kuidas sina tuled sügismasendusega toime?