Tõlked, olenemata nende tüübist, nõuavad kahtlemata suurepärast võõrkeeleõpet koos oma kultuurilise kontekstiga. Lõppude lõpuks on olemas ka tõlked, mis lähevad stressirohketesse, vähem rasketesse, need, kes vajavad tõlkijalt sajaprotsendilist pühendumust ja mis on samuti segatud suure stressiga. Milliseid tõlkeid me räägime? Hiljuti on järjestikuseid koolitusi.
Mis on sama?
Järeltõlge kuulub suulise tõlke rühma. Ainuüksi see asjaolu nõuab tõlkijalt stressi. Sellised tõlked loevad kõigepealt kõnelejaid ja kuna ta vaikib, annab tõlkija publikule selle ühe põhimõtte, kuid on juba tõlgitud sihtkeeles. Loomulikult on kõneleja täiesti teadlik asjaolust, et ta peab tegema vajalikke katkestusi, et tõlkija oleks piisavalt tähelepanelik või lihtsalt kuulab, mäletab ka seda, mida ta mäletab, edastab hea sisu.
Seega on need koolitused lihtsad?
Nad ei lähe ausalt populaarsesse, kuigi isegi tõlgitud idee oli kättesaadav, mitte spetsialiseerunud. Selles tõlkemudelis tuleb arvestada asjaoluga, et tõlkija peab keelt hästi tundma. Ta ei ole sõnastiku käsutuses, kui tema kolleegid, kes on ettevõttesse kinni jäänud ja õpetavad mõningaid dokumente. Tal pole ka aega mõelda. Tõlge tuleb siin täpselt ette valmistada. Kahjuks 24 või 48 tunni jooksul. Aga nii regulaarselt kuulajate ees. Tõlkija peab eksisteerima mitte ainult isikuga, kes keelt täiesti hästi tunneb, vaid on ka õppinud, paindlik ja täiesti võimeline seda, mida ta kuuleb.
Järeltõlge on keeruline. Kuid on neid, kes on sellise tõlke kunsti täielikult mõistnud. Poolas on meil väga palju suurepäraseid tõlkijaid, kellel on kõrgeimad ametikohad. Me näeme neid erinevatel ärikohtumistel, pressikonverentsidel või läbirääkimistel.