Pole teist veel õieti näha, aga on väljas. Klõbiseb :P
Esimene on juba täitsa hamba nägu :D
Oimaivõi, leidsin selle listi just Eva-Liisa blogist ja naersin ennast ribadeks :D
Miks mehed on lihtsalt õnnelikumad.
Aga mida sa tahadki selliselt lihtsalt olevuselt?
Perekonnanimi on kogu aeg sama.
Garaaž on ainult sinu päralt.
Pulmapeo ettevalmistused sujuvad iseenesest.
Šokolaad on lihtsalt üks suupiste.
Sinust võib saada president.
Sa ei jää kunagi rasedaks.
Sa võid käia pargis ilma T-särgita.
Automehaanikud ei valeta sulle.
Terve maailm on sinu pissuaar – sa ei pea kunagi sõitma järgmisse bensiinijaama sellepärast, et siinne peldik on öäkk.
Sa ei pea mutri keeramise suuna üle mõneks ajaks mõttesse vajuma.
Sama töö, rohkem palka.
Kortsud lisavad omapära.
Pruutkleidi laenutus 5000 krooni, ülikonna laenutus 200 krooni.
Inimesed ei jõllita sinu rindu, kui sa nendega räägid.
Vahetevahel on üks hästiajastatud röhitsus lausa ette nähtud.
Uued kingad ei mulju, hõõru ja moonda sinu jalgu.
Telefonikõned lõpevad enne kolmekümnendat sekundit.
Sa tead nii mõndagi tankidest.
Viiepäevane puhkus vajab vaid ühte kohvrit.
Sa suudad ise oma purgid lahti keerata.
Väikseimgi arukuse väljendus annab sulle ekstra plusspunkte.
Kui keegi unustab sind külla kutsuda võib ta ka edaspidi sinu sõber olla.
Sinu aluspesu maksab 30 krooni 4-ne pakk.
Kolm paari jalatseid on rohkem kui küll.
Sul puudub võime näha kortse oma riietel.
Kogu sinu nägu on ühte värvi.
Üks soeng on sobiv aastateks, võib-olla aastakümneteks.
Sa pead raseerima ainult nägu ja kaela.
Sa võid kogu oma elu mänguasjadega mängida.
Tavaliselt varjab kõht sinu laiad puusad.
Sa võid kanda lühikesi pükse hoolimata sinu säärte väljanägemisest.
Oma küünte eest hoolitsemiseks piisab sulle taskunoast.
Sul on vuntside kasvatamisel valikuvabadus – jah või ei.
Sa suudad osta 25 sugulase jõulukingid 24. detsembril 25 minutiga.
Pole siis ime, et mehed on õnnelikumad!
…siis sinna tagasi saada on äärmiselt raske.
Blogi kirjutamist pean siis silmas :) Alati on täpselt sama lugu – kui ma mingil põhjusel (koduse püsiühenduse puudumine, reisid, külalised, lihtsalt kiire elu) ei saa pikemalt regulaarselt ja palju blogida, siis hiljem ei viitsi enam üldse.
Seekord oli põhjuseks teadagi õekese külaskäik. Tegelikult läks isegi hästi – natuke ma tolle nädala jooksul kirjutasin ja ka kokkuvõtted sain juba kahe päeva jooksul tehtud (taolistel puhkudel võib vabalt minna ka kaks nädalat või kaks kuud, enne kui ma ennast kirjutamiseks piisavalt kokku võtan).
Eile olin magamatuse tõttu täiesti surnud, aga ega ometigi ei võinud siis ju päeval magada ja puhata – oo ei. Lugesin selle asemel raamatut. Läbi sai ka. Üleüldse tunnen ma viimasel ajal suurt himu muudkui lugeda – just seda kerget ajaviitekirjandust. Mary Higgins Clarki raamatuid on veel viis tükki ootamas – kui need otsa saavad, on jama majas, ma olen temast täielikus sõltuvuses. Aga noh, kolme nädala pärast läheme ju Londonisse – kui hästi läheb, saan seal oma varusid täiendada :P Ja kui ei, siis ehk ongi niipidi parem – mul on kodus ilmselt 20 Öölase ringis, mis ka lugemist ootavad. Olengi oma vanad lemmikud Gardneri ja Stouti liiga kauaks unarusse jätnud – Londonis harjusin inglise keeles lugema, tekkisid teatud lemmikud, kelle teosed mul ainult inglise keeles on, senini loen neid. aga Stouti ja Gardnerit on mul juba nii palju eesti keeles, et ei taha asja liiga segaseks ajada – neid ostan edaspidigi ainult eesti keeles.
Aga jah. Kui nüüd jõuda eluoluni ehk panna kirja paar asja paarist viimasest päevast, mis mainimist väärivad, siis…
Käisin täna pediküüris. Pärnus käies sai seekord ainult depis käidud ja esialgu polnud sedagi plaanis – aga siis helistasin spontaanselt, saingi samaks päevaks aja (elagu majanduslangus) ja nii see läks. Siuh-säuh, pool tundi ja valmis. Pediküüri aga seekord ei läinud – oleks liiga kaua aega ja raha võtnud, küünelakk paistis veel ilus küll.
Aga siis läksid ilmad veel soojemaks ja avastasin, et küünelakk on ikka välja kasvanud ja hakkab kohati maha tulema. Ja tuli meelde, et Tartus on selline tore koht nagu Iluravi erakooli õppesalong, kus kunagi õndsal 2005. aastal sai enne Pühajärve beach partyt depis ja pediküüris käidud. Bikiinideppi ma sinna ei läheks, eks, aga pediküür on nii lollikindel asi, et seda ju võib – pealegi saab poole odavamalt kui mu tavalises kohas (125 vs 225).
(Sellega seoses tuleb täiesti offtopic teemana meelde, et sel suvel neli aastat tagasi sai Säästumarketist just tolle beach party jaoks ostetud 25 krooni maksnud punased plätud – need olid mul täna ka jalas. Hästi kulutatud raha või mis)
Nojaa, igatahes on sellel salongil nii plusse kui miinuseid.
Plussideks on esiteks kindlasti odav hind. Teiseks sai seal pediküüri raames ka mõnusat jalamassaaži :P
Miinuseks on minu puhul asukoht – krdi neli kilomeetrit. Mõtlesin küll jala minna, aga jäin välja minemisega hilja peale, seega jalutasin kesklinna ja läksin bussi peale. Jõudsin punktipealt õigeks ajaks, jala minnes oleks üksjagu hiljaks jäänud.
Teine miinus oli aeg. Tähendab, see pole põhimõtteliselt eriline miinus, see ongi õppesalongi point – raha kulutad vähem, aega rohkem. Aga ma küsisin aega kinni pannes, kaua läheb, kas tund? Vastati, et oleneb. Ei hoiatatud, et võib kaks tundi minna :) Oleks ma teadnud, oleks natuke teisiti planeerinud. Nüüd tean, ega muud polegi midagi. Et selle kallal ma eriti ei irise.
Kolmandaks lõigati mu küüned liiga lühikeseks :P Tähendab, lõigati suht samamoodi, kui ma endal ise oleks lõiganud, aga mulle on nagu meelde jäänud, et TEGELIKULT ei tohiks varbaküüsi väga lühikeseks lõigata. Ja mulle vähemalt tundub varasemate pediküürikogemuste põhjal, et ei lõigata. Ah, ma ei tea :P
No ja siis veel muidugi see, et lakk oli vist sutsu kuivanud ja ei jäänud korralikult peale (oli ebaühtlane vms), neiu ise oli sellest küll rohkem häiritud kui mina – küsis, kas võtab maha, ma ütlesin, et las jääda. Kaugelt paistis normaalne. Nojah, kodus suutsin suure varba laki ära nösserdada, tõmbasin lõpuks ise veel ühe kihi peale, mul on suht sarnase värviga lakk.
All in all – ma jäin siiski rahule. Kui tagasi ei lähe, siis ainult sellepärast, et ma ei viitsi Annelinna ronida. Aga tahaks ometi näiteks üldmassaaži proovida… :P
Ajaga valesti arvestamine tingis selle, et Piia, kes pidi mulle autoga järele tulema, passis pea tund aega niisama. Istus autos ja luges ajakirja, nii et ehk ta mind elu lõpuni ei vihka. Erwini koha pealt ma nii kindel ei oleks, vaene koer.
Ma ise lugesin ka ajakirju – jõudsin neid kahe tunniga kaheksa tükki läbi lehitseda. Kolm Stiili, kolm Tervist, ühe Anne ja ühe Avenüü. Naisteajakirjad on ikka nii kohutavalt mõttetud – paar korda aastas salongides lugemisest piisab täiesti, et minus küllastumust tekitada.
Ja Plika sai täna esimest korda piimasegu – mul oli Mehe sünnipäevast saadik üks Tutteli pakk varuks (see valmispiim, hea mugav – kinnisena võib toatemperatuuril hoida, ainult vala pudelisse ja valmis), aga nii sünnipäeval kui Kristi juures hakkas alkohol mulle vastu, nii et loobusin pärast poolt klaasi ja piima ei läinud seega vaja. Aga täna hommikul läks ajastamine veidi nihu – laps oli küll kuuest saadik söömata, aga kümnest nii unine, et isu polnud ja imemise asemel hakkas ta mu tissi oma poole hambaga närima – mis tähendas, et söömata tal jäi. No ja otse loomulikult läks ta õige varsti näljaseks ning nii saigi piim ära proovitud – Mehe sõnul tõmbas kogu 200 ml ludinal hinge alla, ei teinud teist nägugi.
Pean tunnistama, et kui ma peaksin edaspidi vahel mingil põhjusel Plikat pudelist söötma, siis ta vist hakkabki seda piimasegu saama – pumpamine on tüütu ja viimane kord sain ainult pool pudelit. Nagu näha, siis mingit erilist alkovajadust mul pole, seega tihti seda nagunii ei juhtu. Kord kuu-kahe jooksul võib ta pakipiima saada küll, ei juhtu miskit. Ja pärast poole ööni joomist pole nagunii midagi vastikumat kui keset ööd üles tõusmine, et kööki piima soojendama minna – palju kergem on voodi kõrvale valmis pandud pakk pudelisse valada ja lapse nälg kähku vaigistada, et siis edasi magada.
Mul on igati hea meel, et olen senini suutnud kõigi oma joomiste puhul Plika varem valmis pumbatud piimaga ära toita, aga ega ma ju tihti ei joo ja nagunii hakkab ta järjest rohkem lisatoitu ja järjest vähem tissi saama – nii et pumpamise ajad on selle lapse puhul läbi ja ma ise olen oma otsustega täitsa rahul :)
Sellised juhtumised siis.
Aga nüüd on vaja asjalikuks hakata ja ülejäänud “eksamiküsimused” ära vastata – meil hakkavad leeritunnid läbi saama, homme on viimane, kodune töö tuleb täna valmis kirjutada.
Käisime eile esimest korda Lõuna-eesti ökokeskuses. Mäletatavasti olen sealt vaid korra varem mööda jalutades aknast sisse piilunud, aga tookord jäi käru pärast sisse minemata – seal oli vastik trepp. Olen seni käinud peamiselt Loodusperes, aga nendel on toidukraami vähe – kui koolitusel käidi ökokeskusest rääkimas, oli igati põnev ja saime erinevaid tooteid degusteerida, seega oli huvi nüüd suurem ja saigi lõpuks ära käidud.
Ostsime igasugu huvitavat kraami kokku. Esiteks mahedat piima – maksis 12 krooni liiter. Maitses täitsa nagu tavaline piim :) See on minu suust kiitus, sest tavalisel maapiimal (st pastöriseerimata piimal) on reeglina siiski maapiima maik – ega sellepärast joomata ei jää (sõltuvus on tugevam), aga eelistan “poepiima” maitset. Noo, sellel mahepiimal, mis oli ka pastöriseerimata, seda maapiima maiku küljes polnud. Maitses igati hea. Meie piimatarbimisharjumusi arvestades jooksime me ennast ainult mahepiima peal muidugi vaeseks, aga neile mahetoiduhuvilistele, kes piima vähem tarbivad, julgen soovitada küll. Üldises plaanis pole 12 krooni ju kallis – siis, kui su pere iga päev 3-5 liitrit piima tarbib, paraku küll. Ma tean, et Tartus on vist mingi nö piimaring ka, kus klaaspudelites piima tuuakse, peaks selle ka ära katsetama – järsku saab odavamalt ja maitseb sama hea.
Maitsestamata jogurtit ostsin ka – maksis 19 krooni liiter. Seega praktiliselt sama, mis tavaline poejogurt, selle puhul ei saaks keegi kuidagi öelda, et mahetoidu eelistamine talle rahaliselt üle jõu käiks. Kuna maitsestamata jogurt on põhimõtteliselt keefir (jajah, mingi töötluse erinevus kindlasti on, aga MAITSE on üks) ja keefirit ma eriti ei joo (st ma ju võin juua, kui midagi muud pole, aga eelistan sellele kasvõi vett), siis seda ma vist rohkem ei ostaks. Tegin küll ise ploomijogurtit – segasin ploomimoosi sisse – maitses täitsa hea. Aga liiga suur lödistamine, ma pigem ostan edasi poejogurtit – mis iganes parasjagu soodushinnaga juhtub olema ;)
Siis ostsime erinevaid seemneid – redist, porgandit, lehtsalatit ja hernest. Esimesed kolm maksid 15 kr, viimane 29 kr. Kuna need on esimesed seemned, mis ma oma elus üldse ostnud olen, pole mul õrna aimugi, kui palju “tavalised” seemned maksavad. Keegi ütles, et umbes 5 kr pakk. Nii et mahe on siis kolm korda kallim – samas minu jaoks pole absoluutselt vahet, kas 5 või 15 krooni – odav on ikka :D
Espresso – 78 kr pakk (250 g). Jaa, suurtes Maximates müüakse üht säästuespressot, mis maksab 35 krooni kandis, aga see on suur erand – kõigi teiste espressode hinnad algavadki nii Maximas kui mujal poodides umbes 75 kroonist (sellest palju kallimaid on muidugi ka). Ja enamik espressotarbijaid, ma julgen arvata, pole Maxima säästuespresso peale sattunudki. Seega – hinnaklassilt täpselt sama, võin kulutada küll. Tavaline filtrikohv oli paraku sama hinnaga kui espresso, seega tavalisest kohvist neli korda kallim. Praegu mul on filtrikohvi varud kodus olemas, eks ma nende lõppemisel kaalun uuesti.
Ja siis ostsime kuuseokkamaitselist šokolaadi (65 kr) ning küpsiseid (36 kr). Šokolaadi ostsime puhtalt sellepärast, et oli isu ja müüja ütles, et kiidetakse – tahtsime proovida. Maitses tõesti nagu kuusk ;) Ütleme nii, et oli parem, kui ökomessilt ostetud kiluvürtsidega jõulušokolaad (millest Maris jällegi vaimustus), aga rohkem ei ostaks – šokolaadimaitse jääb meil ikka sinna tavalise kanti. Hahaa, Maris, me hoiame ühe kuuseokkakommi sulle – saad maitsta, kui mulle lõpuks külla jõuad!
Küpsiseid ostsime sellepärast, et koolitusel saime maitsta ja hirmus head olid. Sellised piparkoogimaitsega. Suht kallis lõbu muidugi, pakid olid nii küpsistel kui šokolaadil päris väikesed (9 šokolaadikommi, 15 küpsist) – aga noid küpsiseid võiks vahel täitsa veel osta. Nende ainus miinus on see, et tegemist on Itaalia tootega – seega TEGELIKULT ostame me edaspidi ilmselt siiski Eesti küpsiseid :)
Noo, nüüd sai meie esimesest mahetoiduostust põhjalik ülevaade antud – ehk on kellelegi abiks. Igal juhul tasub sinna poodi vaadata – pooled asjad on küll tavalisest tunduvalt kallimad, teised jällegi üpris normaalse hinnaga. Annab kombineerida ka õhema rahakoti puhul, kui rohepisik veres ja tahaks tervislikumalt toituda.
Kõik need teemad, millest rohkem pilte oli, said eraldi postitustena kajastatud. Ülejäänud pildipuru möödunud nädalatest tuleb siia kokku koos viimase nädala kronoloogiaga – nii hästi-halvasti, kui ma suudan kõike juhtunut meenutada.
Alustuseks üks hirmammune (no vähemalt kaks nädalat vana) pilt väiksest pungiplikast:
Ökokoolituse viimasel päeval käisime La dolce vitas. Pasta kanaliha ja seentega oli jumalik, samuti sain puhtjuhuslikult teada, et jäätist on võimalik saada ka ilma igasuguste lisanditeta – kolm palli 25, viis palli 35 krooni (menüüs ainult jäätist polegi, on igasugu jäätisega magustoidud hinnavahemikus 45-60 kr). Otse loomulikult tuli nii soodsa hinna peale viis palli võtta – ma jumaldan itaalia jäätist. Vanilje, maasika, kiivi, banaani… Mmm.
Plika läks õlle peale pöördesse, tavaline värk:
Õeke käis mehega turistitamas ning muuhulgas pildistasid nad üles selle maja, mida ma totaalselt fännan, aga ometigi pole ise viitsinud pildile püüda (ma pole turist, ma elan siin, eksju):
Kohe näha, et oma isa laps:
Teisipäeval oli Mehe sünnipäev. Algselt plaanitud Riia-tripp jäi teatavasti Plika dokumendituse ja liigse uimerdamise tõttu ära – õeke läks üksi Riiga meest lennuki peale panema, Mees küpsetas hoopis kooki ja kutsus külalised.
Magamistoa uks sai garaažist tuppa tõstetud, et see elutoa ja magamistoa vahelises ukseaugus vähemalt mingilgi määral müra ja valgust summutaks. Nii hästi ta siis summutaski:
Sünnipäevatordi pilti nägite juba varem. Küünlaid oli paraku ainult 15 – aluseid lihtsalt polnud rohkem. Mees suutis kõik korraga ära puhuda ;)
Plikale meeldib viimasel ajal kangesti oma sokke jalast ära tirida – nii hea on ju neid lutsutada ja nendega mängida:
Endal ainult pool hammast väljas, aga tahaks juba pesta:
Reedel jõudsime veel ema juures söömas käia (seapraad ja maasikad vahukoorega – jällegi jumalik, mis muud) ja õhtul uut lauamängu katsetada – Mees sai oma perekonnalt kingituseks “maailma imed”. Hirmus mäng on, ma ei tea 95% noist kohtadest, ei oska mitte aimatagi. Lõpuks lõbustasime ennast peamiselt sellega, et lasime Marisel erinevaid kohti ära arvata – tema teadis neist umbes 70%, täiesti pöörane.
Laupäeva hommikul uimerdasime lubamatult kaua ja hakkasime Tallinna poole sõitma alles ühe paiku. Kohale jõudes oli esimene peatus minu vanas töökohas. Kui sealt kaks aastat tagasi Londonisse mineku pärast lahkudes oleks mulle öeldud, et mõni aasta hiljem ukerdab siin leti peal minu laps, oleks ma selle absurdse mõtte peale kõvasti naerda saanud. Saatuse teed on ikka veidrad :)
Muuseas tõestasime, et fotokakotti saab edukalt kasutada ka lapsekandmiskotina:
Üleüldiselt oli äärmiselt tore ja nostalgiline pooltund. Kõik halb on unustusehõlma vajunud, palju toredaid asju tuli meelde. Eveliniga sai vanu aegu meenutatud ja uute töötajatega sai tutvust tehtud… Tõepoolest, poole kohaga töötaks ma seal hea meelega praegugi. Paraku eelistavad nad arusaadavatel põhjustel täiskohaga töötajaid, seega on mul ehk võimalus suvel asendada, aga hetkel ei midagi enamat. No ega mul ei ole õnneks ka karjuvat vajadust töötada :P
Siis käisime Lennol külas. Sealt pärineb see foto, ilmselt õekese tehtud, mida nähes ma kõva häälega naerma hakkasin. Tuli elavalt meelde hetk 2005. aasta kevadpäevadest, kui nägin kuskil laua peal Villemi (no teate küll, Rartu tudengipäevade maskott, see koer) kesta:
Õhtul haakisime sappa ka Kaidi ning maandusime Kristi ja Rauli uues udupeenes elamises. Sai juttu aetud, Aliast mängitud ja lõpuks üks film vaadatud. Bride Wars, täitsa mõnus – tüüpiline naistekas, romantiline komöödia, noh ;) Ma lihtsalt armastan Anne Hathawayd – ta on niiii ilus! Üks mu viimase aja suurimaid lemmiknäitlejaid.
Pühapäevane piknik Pipsi ja Markoga sai ennist juba kajastatud. Pärast seda saime kokku ema ja tema mehega, kes olid spetsiaalselt sellepärast Tallinna sõitnud, et meiega viimast korda koos süüa, ning siis läks iga roju oma koju – ema mehega tagasi Pärnu poole, õeke Rootsi laeva peale ning meie rongile. Kuna jõudsime just selleks ajaks jaama, kui rong ette sõitis, saime ka head kohad – neli vastastikku asuvat istet, kuhu lapse ja oma kolaga lahedasti ära mahtusime. Kirsiks tordi peal oli piletimüügitädikese lahke pakkumine perepileti näol – säästsime 46 krooni. Elagu Edelaraudtee! Rongid on ikka nii mõnusad.
Täna oli väljas täielik suvi – Plika magas vankris ilma kombeta, mina istusin aiatrepil ja lugesin raamatut, Mees kaevas kompostihunniku jaoks auku ja koristas muidu aeda.
Õhtul, kui Mees tööl oli, läksin mina poole kaheksa paiku Plikaga poodi – kuna ma ei viitsinud kärutada, panin ta Bondolinosse (kõhukott, laenasime Kessult prooviks, juhuks kui road tripi ajal on vaja lapsega ilma autota pikemalt käia – vankrit ju kaasas polnud. Ütlemata väärt asi, ostame endale ka, Londonis kulub väga ära), kus ta rõõmsalt magama jäi ja kodus edasi põõnas:
Tõstsin ta hiljem oma voodisse, ei ärganud ka selle peale. Alles üheteist paiku õhtul oli hääli kuulda. No siis oli laps muidugi rõõmus nagu noor nirk ja und polnud ollagi:
Õnneks saime ta siiski suhteliselt ruttu uuesti magama, Mees läks koos temaga. Mina jäin kangekaelselt arvuti taha, sest und eriti polnud ja tahtsin hirmsasti kogu selle pildihunniku kaelast ära saada. Nüüd ma siis sain ka, ainult et kell on peaaegu neli. Täiesti hirmus, arvestades fakti, et peame homme teatud põhjusel vara ärkama ja koristama kukkuma.
Aga rahulolu on ikkagi suur – kõik oluline sai lõpuks kirja ja kõik fotod üles. Nüüd ruttu tuttu.
Käisime nädalavahetusel Tallinnas. Pühapäeval aitas Mees õekesel alkoholilaadungeid kokku osta, mina läksin seniks Pipsile külla.
Ilm oli aga nii ilus, et toas ei tahtnud kohe mitte olla. Pips, kes oli terve hommikupooliku usinalt suurpuhastust teinud, oli näljane, seega tegin ettepaneku piknikku pidada.
Mõeldud, tehtud. Aknapesemine lükkus edasi, pakkisime lapse ja piknikulina just Tartust kohale jõudnud Marko autosse (ja see auto, mu sõbrad, on nii väike, et pole kindlasti mõeldud turvatooli jaoks – kaks ust ja juhipoolset istet ei saa isegi nihutada. Te kujutage ette mind meeleheitlikult olematutest pragudest läbi pugemas), sõitsime söögikraami hankimiseks Selkust läbi ning põrutasime Kadrioru parki.
Ilm oli ütlemata soe ja mõnus, ehkki tuult oli üksjagu. Aga ega tuul meie vaprale seltskonnale häda teinud ;)
Pipsi aknad said muide ka hiljem pestud, muljetavaldav.
Ja mina sain kaks purki moosi, mille Pipsi vanaema oli talle tartust Markoga saatnud. Pips ütles, et tema moosi ei söö, niisiis ostsin põrsa kotis ja tarisin kilekoti kahe purgiga Tartusse tagasi – oh seda õnne, kui sealt täna õhtul maasika- ja ploomimoosi avastasime. Ma eeldasin, et sealt tuleb midagi igavat nagu õunamoos (hea, aga tavaline) – ploomimoos pani suurest rõõmust ruigama ja kõrvu liigutama. Elagu moosisai! Käin praegugi aeg-ajalt purgist moosi noolimas :P Pips, sa ütle oma vanaemale, et kui ta veel peaks tahtma kellelegi moosi anda, siis meile võib!
Neljapäeval käisime Kessu plika esimesel sünnipäeval.
Plika “allkirjastab” sünnipäevakaarti:
Tervet torti nägime me ainult pildilt :P
Sünnipäevalaps omaenese auväärses isikus:
Plika lõbutses pallimeres:
Pange tähele, tal on KLEIT seljas (ja sünnipäevalapse väikseks jäänud body, irw). Ilmselt esimest korda elus :P Pidulik sündmus ikkagi!
Tiigri peal sai hammast teritatud:
Ja jonnipunn, va pahalane, ei tahtnud kõigist pingutustest hoolimata kuidagi ümber kukkuda :D
Kolmapäeval oli mõnusalt soe ja tuulevaikne ilm, nii et Mehel avanes kauaoodatud võimalus aias leidunud oksi ja muud jama põletada – sai ometigi kõiki ohutusnõudeid järgida, tuul oli alla meetri sekundis. Okei, lõkkease asus majast 14,5, mitte 15 meetri kaugusel, aga me võtsime selle riski :P
…ja neid kohe ka proovitud:
Plika sai aias kiikuda:
Soe ilm oli oli siniliiliad välja meelitanud:
Muuseas okupeerisid Plika käru vahepeal võõrkehad:
Grillimiseni jõudis asi alles siis, kui päike juba loojumas oli. Mees muundas lõkkeaseme imepeeneks grilliks:
Selleks hetkeks, kui šašlõkk (Mehe enda marineeritud, väga maitsev!) ükskord valmis sai, oli väljas juba pime, nii et sööming ise leidis aset köögis:
Eelmisel esmaspäeval käisid Maiden ja Juku külas.
Hmm, huvitav, tahaks kohe katsuda…
…noo, ma ei oskagi seisukohta võtta…
…otsustasin ära: võõrad minu territooriumil – lubamatu! Molli!
Victory!!!
Plika sai kingituseks lillad papud, mida ma talle jalga üritasin proovida: