Boris Johnson tõi Ühendkuningriigi EList välja. Tema mantlipärija Liz Trussi ülesanne on palju raskem – panna Brexit lõpuks tööle.
WSJ: Liz Trussi riskantne mäng Briti majandusega
Viimane Briti peaminister, kellel olid ametisse astudes sellised probleemid, oli Winston Churchill siis, kui Hitleri välksõda veeres 1940. aasta mais üle Euroopa. Lein Briti kuninganna surma pärast oli vaevalt lõppenud, kui Liz Truss avaldas oma majandusplaani, mis tekitas tormi aktsiaturgudel, ajas intressimäärad tagajalgele ja viis naela dollari suhtes rekordmadalale.
Nagu Churchill, tunneb ka Briti uus peaminister oma kuklas tooride parlamendiliikmete hingust, kes teda ei usalda ja arvavad, et ta on Ühendkuningriigi jaoks liiga äärmuslik. Aga see pole kõik. Riiki ähvardab karm talv, sest ülemaailmne energiakriis teeb kütte kallimaks, kui paljud pered endale lubada saavad. Hiljutised uuringud näitavad, et toorid jäävad opositsioonilisest tööparteist maha juba 10 punkti võrra. Peaministril on aega seda muuta 2025. aasta jaanuarini, mil toimuvad järgmised üldvalimised.
Tõe huvides tuleb öelda, et esialgne paanika, mis saatis uue peaministri majandusplaani tutvustamist, polnud täielikult tema süü. Inglismaa keskpanga tõrksus tõsta intressimäärasid (seda tõsteti äsja 50 baaspunkti, kuid USA Föderaalreserv tervelt 75 baasipunkti) jättis Briti naela riskidele avatuks, ja esmaspäeval Aasia börsidel toimunud välkkrahhi käigus oli nael lühikest aega väärt 1,03 dollarit, millele aitas kaasa euro peaaegu kõigi aegade madalaim kurss dollari suhtes. Sellele järgnenud Briti aktsiate müük oli kõike muud kui usaldushääletus riigi uue valitsuse vastu.
Majanduskasvu saavutamisele suunatud meetmed on kahtlemata ambitsioonikad ja võetud otsekui Margaret Thatcheri enda arsenalist.
Kuid majandusplaanil on ka omad head küljed. Majanduskasvu saavutamisele suunatud meetmed on kahtlemata ambitsioonikad ja võetud otsekui Margaret Thatcheri enda arsenalist: madal tootlikkus ja madal majanduskasv olid kaks peamist põhjust, mis viisid Suurbritannia majanduse pärast impeeriumi lagunemist langusesse. Uues plaanis välja pakutud pakkumispoole reformid (nt turult riiklike piirangute kõrvaldamine ja maksukärped) on meetmed, mis võiksid hakata lahendama majanduse ees seisvaid probleeme tingimusel, et turud ja poliitika annavad plaanile piisavalt aega oma mõju avaldada. Samal ajal peab peaminister veenma skeptikuid, et ta suudab hoida majanduse kursil.
Osa Liz Trussi probleemist on see, et Brexit ei ole toiminud päris nii, nagu selle autorid lootsid. Majanduslikust vaatepunktist oli brittide otsus 2016. aastal lahkuda Euroopa Liidust panus globaliseerumisele. Brexiti kaitsjad uskusid, et Londoni finantskeskus säilitab oma koha ülemaailmses rahanduses, sest sellele pidi järgnema Vene ja Hiina kapitali suur sissevool. Peale seda tulevad ka vabakaubanduslepingud USA ja maailma teiste arenenud tööstusriikidega.
Osa Liz Trussi probleemist on see, et Brexit ei ole toiminud päris nii, nagu selle autorid lootsid.
Kuid tegelikkus osutus hoopis teistsuguseks. Sõda Ukrainas, Hiina majandusprobleemid ja kasvavad protektsionistlikud meeleolud suures osas maailmast – see on karm reaalsus ja Briti valitsus üritab nüüd ise oma Brexiti lubadusi täita.
Selles olukorras on ilmne, et parim variant Ühendkuningriiki jaoks – jättes välja võimaliku «Breturn» stsenaariumi, mille käigus naaseks riik Euroopa Liitu – on just selline majandusplaan, mida Liz Truss on välja pakkunud: muuta riik investeeringute jaoks atraktiivsemaks sihtkohaks, vähendades riiklikke piiranguid ja pakkudes suuremaid maksukärpeid. Põhiküsimus on, kas Briti avalik arvamus, mis on väsinud 12-aastasest kaootilisest tooride valitsemisest, on valmis toetama järjekordset järsku suunamuutust. Teine küsimus on, kas endised leiboristide valijad, kes andsid oma hääle Boris Johnsonile ehk BoJole, toetavad ka peaministrit, kelle majanduspoliitika on oma eelkäija omast tunduvalt parempoolsem.
Siiski on veel üks probleem. Kui Ühendkuningriik ja Iirimaa olid mõlemad ELi liikmed, puudus nende maismaapiiril piirikontroll. See aitas lõpetada aastakümneid kestnud vägivallatsemise Briti unionistide ja iirlaste vahel. Sooviga viia Brexit iga hinna eest lõpule, nõustus Johnson sõlmima Põhja-Iirimaa protokolli, millega välditi karmi maismaapiiri kehtestamist ja omalt poolt nõustus teatud kontrollimehhanismidega Ühendkuningriigist Põhja-Iirimaale veetavatele kaupadele. See loobumine on Põhja-Iirimaa unionistidele vastuvõetamatu ja uue vägivallalaine kartuses on Inglismaa ähvardanud protokollist ühepoolselt lahti öelda.
EL on reageerinud sellele omalt poolt sanktsioonidega ähvardamisega ning USA president Biden on blokeerinud kõik läbirääkimised USA ja Ühendkuningriigi vabakaubanduslepingu üle, et sundida Ühendkuningriiki loobuma protokolli katkirebimisest.
Selle olukorra lahendamine on Liz Trussi üks suuremaid ja põletavamaid ülesandeid. See juba mõjutab Briti investoreid, kes kardavad, et kaubandusprobleemid USA ja ELiga võivad hakata mõjutama nende äri. Ja kui investorite usaldust ei õnnestu peatselt taastada, kaotavad nii valijad kui ka turud varsti usu Trussi reformidesse.
Kõigi huvides on tagada, et Ühendkuningriigi ja ELi vaheline hõõrdumine ei tekitaks rahutusi Põhja-Iirimaal. Kui Liz Truss oli veel välisminister, esitas ta seaduseelnõu, milles nõuti protokolli ühepoolset tühistamist. Nüüd peab ta kinnitama Dublinile, Brüsselile ja Washingtonile, et kavatseb säilitada nn Suure Reede kokkuleppe ning jätkama läbirääkimisi peamiste osapooltega.
Samal ajal on riigil selles kiiresti muutuvas maailmas veel võimalusi. Kuna ülejäänud maailm tegeleb sellega, kuidas seada rohkem piiranguid ja anda üha uutele majandussektoritele heade kavatsustega, kuid ekslikke lubadusi, tundub Ühendkuningriigi katse viia ellu tõelisi pakkumispoole reforme üha atraktiivsem.
Boris Johnson tegi Brexiti ära. Liz Trussi ülesanne on palju raskem. Garantiisid ei ole, kuid nii Ühendkuningriik kui ka ülejäänud maailm peaksid oma huvides lootma, et see tal õnnestub.