Suurbritannia äripressi lipulaev Financial Times avaldab kohutava (EL patriootide seisukohast) Brexiti arengustsenaariumi: pärast EL-ist lahkumist muutub Suurbritannia tegelikult teiseks Venemaaks.
Selle julge hüpoteesi illustreerimiseks lisas ajaleht artiklile isegi Vladimir Putini ja Suurbritannia peaministri Boris Johnsoni kõrvuti fotod, mis on paigutatud pealkirja "Suurbritannia ja Venemaa on Euroopa kummaline paar" ( i.k. - Britain and Russia are Europe's odd couple) alla.
Venemaa lugeja jaoks võib idee, et London on Thamesi kallastel olev Moskva, tunduda kummaline, kuigi Briti pealinna nimetatakse mõnikord naljatlevalt Londongradiks, sest seal elab palju vene ettevõtjaid, kellest paljud peidavad end Venemaa õigusemõistmise eest.
Et ideel kuulutada Suurbritannia omamoodi "teiseks Venemaaks" on aga kõik võimalused muutuda Euroopa Liidus väga populaarseks tasub uurida selle propageerijate loogikat.
Alustame mõne olulise punktiga. Londoni City häälekandja Financial Times kulutab, hoolimata sellest, et tegemist on Suurbritannia äriväljaandega, juba pikka aega Suurbritannia-vastast ja Euroopa-meelset tegevuskava.
See tähendab, et üldjoontes näitavad selle väljaande autorid Suurbritannia rahvuslike huvide ja suveräänsuse suhtes üles sama (kohati põlglikku) hoolimatust, mida paljud Venemaa ärimeediaväljaanded Venemaa suhtes. Brüsseli bürokraat on neile jämedalt öeldes palju lähedasem, kallim ja arusaadavam kui Great Yarmouthi sadamatööline.
Ja nüüd vaatab Suurbritannia meedia eliit, tuntud välispoliitilise vaatleja ja arvukate auhindade laureaadi Gideon Rahmani isikus oma kodumaad ja märkab temas õudusega jooni, mis assotsieerusid seni vaid Venemaa meediapildiga.
Ühendkuningriigi ja Venemaa sarnasuste loetelu on Financial Timesi andmetel järgmine:
Umbes 80% Venemaa territooriumist asub Aasias. Briti impeerium ehitati üles väljaspool Euroopat ja riigil on endiselt tugevad kultuurisidemed anglo-sfääriga Põhja-Ameerikas, Australaasias ja Lõuna-Aasias.
Seetõttu pole üllatav, et Suurbritannia ja Venemaa on tõenäoliselt kaks peamist Euroopa suurriiki, mis asuvad väljaspool Euroopa Liitu. Sellegipoolest tunnevad mõlemad riigid jätkuvalt muret Euroopa Liidu kollektiivse jõu pärast.
Olles Euroopa äärealade riigid, kartsid nad traditsiooniliselt mandri-Euroopas domineerivate üksikute jõudude tekkimist, mis seletab osaliselt, kuidas neist said liitlased Napoleoni sõdades ja kahes maailmasõjas. Mõlemad riigid ehitasid oma kaasaegse identiteedi üles 1945. aasta võidu mälestusele tuginedes. Ja mõlemad identiteedid on kantud nostalgiast impeeriumivõimu järele."
Vene huvide seisukohast pole kõik see ilmselt eriti hull. Nüüd hakkab Euroopa Liit aktiivselt hirmutama mitte ainult Venemaaga, kes väidetavalt valmistub oma impeeriumi jõuga taastama (samuti Balti riike, Rootsit ja Poolat hõivama), vaid ka Suurbritanniaga, keda võib hõlpsasti süüdistada "impeeriumimeelsete komplekside" olemasolus.
On märkimisväärne, et Euroopa Liit (kui uskuda Financial Timesi autoriteetset ja hästi informeeritud kolumnisti) ei kavatse taluda isegi minimaalset võimalust "veel ühe Venemaa" tekkeks ja lahendab probleemi radikaalselt - stiilis "lõikame ära, enne kui haigus peritoniidiks areneb".
Euroopa kõrge allika hinnangul, kellega hr Rahman rääkis, üritab EL pärast Brexitit hoolimata sõpruse kinnitustest igal juhul kaasa aidata Suurbritannia lagunemisele — Šotimaa eraldumisele ja Põhja-Iirimaa liitumisele Iirimaaga.
Muide, peaminister Johnson oli juba sunnitud allkirjastama Euroopa Liidust lahkumise lepingu, milles London tunnistab Põhja-Iirimaa ja Suurbritannia vahelist tollipiiri, mis kulgeb mööda Iiri merd ning maapiiri Iirimaaga pole — seega on alus Põhja-Iirimaa eraldamisele juba pandud.
(Ilmselgetel põhjustel ei meeldi Briti natsionalistidele Euroopa Liidu selline käitumine, mille pärast neid hakatakse nimetama šovinistideks ja süüdistama nostalgias impeeriumi järele. On isegi huvitav, millised briti analoogid tuletatakse mõistetest "vatijoped " ja "koloradod" (vene keeles "ватники" и "колорады" – venemeelset inimeste halvustavad nimetused – toim.) Euroopa Liidu mõttekodades Briti patriootide alanduseks.)
Hoolimata sellest, mis Euroopa Liidul Suurbritannia riikluse ja territoriaalse terviklikkuse lammutamisest välja tuleb või ei tule, peaks Venemaa siiski meeles pidama, kui hõlpsalt lähevad Euroopa ametnikud üle täieliku vihkamise režiimile, soovides hävitada neid, kes julgesid nende soove mitte täita.
Ühendkuningriik on mistahes Euroopa Liidu standardite kohaselt demokraatlik riik, kus valitseb täiuslik lääne liberaalne demokraatia ja kus järgitakse (absurdsuseni) erinevate vähemuste kõiki võimalikke privileege. See demokraatlik riik võttis rahvahääletusel vastu otsuse lahkuda Euroopa Liidust ja nüüd tahavad nad ta tükkideks lõigata - lihtsalt selleks, et Euroopa Liidul poleks "välist konkurenti".
See näitab, et kõik jutud, nagu kaoksid kõik sanktsioonid ja katsed meie riik (Venemaa – toim.) hävitada, lakkaksid kohe, kui Venemaa järgiks mõnd müütilist lääne ideaali, on kas rumalus või teadlik venevastane propaganda. Brüsselil pole mingeid "ideaale" ega "väärtusi" ning iga riigi geopoliitiline strateegia põhineb üksnes tema omakasupüüdlike huvide järgimisel.
Kui vaadata maailma Euroopa ametniku pilguga, siis rahvusvahelises poliitikas pole ideaale, pole reegleid peale tugevama õiguse. Seda tuleks meeles pidada sõltumata sellest, mida nad ametlikul tasandil ütlevad.
Kummalisel kombel, saab ka kõige vastuolulisema EL ja Suurbritannia eraldumise stsenaariumi (ja see stsenaarium on küll tõenäoline, kuid mitte garanteeritud) elluviimisel Suurbritannia impeeriumi pärijat päästa vaid üks asi.
Briti eliit või õigemini see osa, kellele on endiselt kallid riigi huvid, peab leidma Vladimir Putini "Briti analoogi", juhi, kes suutis taastada Venemaa tugevuse pärast 20. sajandi peamist geopoliitilist katastroofi.
Kahjuks pole Ühendkuningriigil, sel ajal, kui Boris Johnson poliitilisel laval soleerib, teda kusagilt võtta, ja see tekitab teatavaid kahtlusi Uduse Albioni väljavaadetes.
Lugege lisaks: