Euroopa Parlament kuulutas Sahharovi mõttevabaduse auhinna tänavused laureaadid välja 27. oktoobril. Nadia Muradi ja Lamya Aji Bashari kõrval kandideerisid veel Türgi päevalehe Cumhuriyet endine peatoimetaja Can Dündar ning krimmitatarlaste juht ja Ukraina ülemraada saadik Mustafa Cemilev.
Samal teemal
Euroopa Parlamendi valik langes Nadia Muradile ja Lamya Aji Basharile. Vastava otsuse langetasid Euroopa Parlamendi president Martin Schulz ja kõigi fraktsioonide juhid. Schulzi sõnul näitab Nadia Muradi ja Lamya Aji Bashari tunnustamine, et nende võitlus pole olnud asjatu. "Näitame, et oleme neid valmis abistama võitluses Islamiriigi kehtestatud julma korra vastu, mille all endiselt paljud kannatavad," rõhutas Euroopa Parlamendi president.
Õudus algas 3. augustil 2014
Nadia Murad ja Lamya Aji Bashar on jeziidid. Kurdi keelt kõnelevad jeziidid ei ole moslemid ega araablased ning järgivad usulahku, mida sunniitide terrorirühmitus Islamiriik põlastab. Seetõttu võtsid selle võitlejad 2014. aasta suvel Põhja-Iraaki tehtud vallutusretke ajal tuhandeid jeziidi naisi sõjasaagiks.
Nadia Murad ja Lamya Aji Bashar on pärit Põhja-Iraagist Kocho külast. Islamiriik tappis seal 3. augustil 2014 kõik mehed. Nadia Murad oli sunnitud pealt nägema, kuidas selle võitlejad tapsid tema kuus venda ja ka ema, keda peeti koos 80 naisega seksuaalselt väärtusetuks. Islamiriik hukkas samuti Lamya Aji Bashari vennad ja isa.
Kõik noored naised, nende seas Nadia Murad ja Lamya Aji Bashari ning nende õed, võtsid Islamiriigi võitlejad endaga kaasa Mosulisse. Seal müüdi nad seksiorjadeks, kel tuli taluda regulaarselt vägistamist.
Islamiriik kasutab viimast omamoodi sõjarelvana, et ohvrite vastupanutahet murda. Islamiriik on koguni välja andnud fatwa (religioosse seisukoha), mis selgitab, millistel tingimustel tohib mees talle kuuluvat naisorja vägistada.
"See, mida Islamiriigi võitlejad meiega tegid, oli hullem surmast," meenutab kolm kuud seksiorjuses viibinud Nadia Murad. Tema sõnul oli noorim seksiorjaks müüdud tüdruk vaid üheksa-aastane. Saksamaale jõudnud jeziidi naised on rääkinud veelgi noorematest, vaid kaheksa-aastastest ohvritest.
Nadia Muradil õnnestus piinajate käest põgeneda 2014. aasta novembris tänu naaberpere abile. Viimased toimetasid ta Islamiriigi kontrolli all olevast piirkonnast salaja välja. Esmalt elas Nadia Murad Põhja-Iraagis põgenikelaagris ja sealt viis tee ta edasi Saksamaale.
Nadia Muradist sai ÜRO hea tahte saadik
2015. aasta detsembris käis ta kõnelemas New Yorgis ÜRO Julgeolekunõukogus, kus nõudis muu hulgas Islamiriigi hävitamist.
5. jaanuaril soovitas Iraagi valitsus esitada Nadia Murad tänavuse Nobeli rahupreemia kandidaadiks. Ametlikult vormistas selle soovituse Norra parlamendisaadik Audun Lysbakken, kes kohtus temaga Oslos isiklikult. Nobeli rahupreemiat Nadia Murad siiski ei saanud, kuid tema tuntus suurenes veelgi.
10. oktoobril tunnustas Euroopa Nõukogu Nadia Muradi Vaclav Haveli inimõiguste auhinnaga, mille suurus on 60 000 eurot.
Lamya Aji Bashari vastu on olnud saatus karmim. Islamiriigi võitlejad müüsid teda viis korda käest kätte. Mosulis sunniti teda ka pomme ja pommiveste valmistama.
Lamya Aji Bashar astus põgenemisel miinile
Lamya Aji Basharil õnnestus Islamiriigi käest põgeneda alles tänavu aprillis, kui tema sugulased inimsmugeldajatele teatud summa maksid. Põgenemisel sattus Lamya Aji Bashar miinile. Plahvatuses said kaks temaga koos põgenenud naist surma. Ta sai haavata ja kaotas peaaegu nägemise, kuid pääses siiski. Haavatud naine saadeti ravile Saksamaale. Pärast paranemist on ta astunud Nadia Muradi jälgedes ja levitab aktiivselt tõde jeziidi kogukonna katsumuste kohta.
Sahharovi auhind asutati 1988. aastal
Euroopa Parlament toetab inimõigusi 1988. aastal asutatud Sahharovi mõttevabaduse auhinnaga, mida antakse välja igal aastal.
Vene füüsik Andrei Sahharov sai kõigepealt tuntuks Nõukogude Liidu vesinikupommi loojana. Seejärel sai temast mässumeelne teisitimõtleja, kes lõi 1970. aastal poliitilise tagakiusamise ohvrite ja inimõiguste kaitse komitee ning pälvis 1975. aastal Nobeli rahupreemia. Ta suri 1989. aastal 68aastaselt.
Auhinna esimesed laureaadid 1988. aastal olid tol ajal vangis olnud Nelson Mandela ja Nõukogude Liidu üks tuntumaid teisitimõtlejaid Anatoli Martšenko, kes pälvis auhinna postuumselt. Ta suri 1986. aastal vanglas näljastreigi tagajärjel.