Toimetaja Valik
Enim Külastatud
Selle Sealiha paelussi (Taenia solium) on parasiit, mis kandub inimestele edasi toore sealiha tarbimise kaudu. Taenia solium'i puhul on inimesed lõplikud peremehed, sead aga ainult vaheperemehed.
Paelussid elavad parasiitidena inimeste või teiste selgroogsete sooltes. Paelussi on palju erinevaid. Iga liik võib põhjustada erinevaid kaebusi, kuigi ainult mõned liigid võivad inimestele ohtu kujutada. Pildil paelussi pea. Pilt suuremalt.
Taenia solium on paelusside (tseesoodide) üks olulisemaid esindajaid. Cestodes kuuluvad usside (helmintide) rühma. Nad koloniseerivad soolestikku parasiitidena ja on valgest kollaka värvusega. Ussidel on pea, mida nimetatakse scolexiks. See on varustatud iminappidega ja konksurõngaga.
Üks sealiha paelus koosneb mitmest paelussi jäsemest. Mitu tuhat neist proglottiididest moodustavad pika ahela. Seda ahelat tuntakse ka kui strobilat. Sealiha paelussi pikkus võib ulatuda kahest millimeetrist kuni 20 meetrini.
Testoodid ja seega ka sealiha paeluss kuuluvad endoparasiitide hulka. Endoparasiidid on parasiidid, kes elavad peremeesorganismis. Neil pole oma soolestikku, vaid nad võtavad peremeesorganismi seedetraktist toitaineid. Imendumine toimub läbi keha pinna. Sealiha paelussi välimist nahakihti nimetatakse ka tegumiks. See kaitseb ussi agressiivsete ainete eest ja samal ajal imab toitaineid.
Paelussid kasvavad vormimise teel. Selleks tõrjuvad nad vana tegumiku ja moodustavad uue naha.
Sealiha paeluss elab inimestel parasiidina. Nakatumine toimub liha söömise kaudu, mis on saastunud sealiha paelussi vastsetega. Nakkustsükkel algab paelussi munade allaneelamisega sea poolt. Munad erituvad teiste paelussi kandjate kaudu ja jõuavad karjamaadele või sigade söödale väljaheitega.
Vastsed kooruvad paelussi munadest sea peensooles. Need puurivad läbi soole seina ja jõuavad vereringe kaudu sea lihastesse. Siin moodustavad nn soomlased. Peened on õhukese seinaga mullid, mis täidetakse vedelikuga. Põis on tulevase sealiha paelussi pea ja kael. Sealiha paelussi uimesid tuntakse ka tsüstitseridena. Ühes uimes on ainult üks paelussisüsteem. Vastavad uimed võivad kasvada kreeka pähkli suuruseks.
Sigade erivorm on Cysticercus racemosus. See on ajuvatsakese sea siga. See võib olla isegi 20 sentimeetrit.
Siga on sea paelussi vaheperemees. Võimalikud vaheperemehed on nii kodu- kui ka metssiga. Inimesed söövad paelussi nakatunud lihaga. Soolestikus kaevatakse sigade lihastest uimede nahk, nii et ussi pea ja kael vabastatakse. Seejärel haarab paelus iminappide ja haakunud peaga peensoole limaskestale ja kasvab seal. Pidevalt tekivad uued paelusside lingid.
Üksikud liikmed muutuvad järk-järgult seksuaalselt küpseks ja suudavad end viljastada. Kaks viimast lüli moodustavad muna. Nad kooruvad munadega maha ja erituvad koos väljaheitega. Iga päev eritab nakatunud inimene kuni üheksa paelussi jäseme koos munaga. Kui munad satuvad vaheperemehesse, arenevad seal taas uimed. Inimestel aga uimed tavaliselt ei arene.
Sealiha paelussiga nakatumine jääb täiskasvanul tavaliselt märkamata. Teatud sümptomid võivad siiski ilmneda. Võib tekkida isukaotus või iiveldus. Mõjutatud võivad kaotada kaalu. Võite ka oksendada. Kui sealiha paelus põhjustab soole limaskesta vigastusi, mis on seotud verekaotusega, võib tekkida ka aneemia. Väljaheites läbivad munad võivad päraku sügelema panna.
Halb hügieen võib põhjustada tõsiseid eneseinfektsioone. Kui haigestunud isik kriimustab sügeluse tõttu oma päraku, kleepuvad ussimunad tema küünte alla. Kui see puudutab nüüd näopiirkonda, võivad ussimunad sattuda suhu nende enda seedetraktist. See võib viia tsüstitserkoosini. Tsüstitserkoos kirjeldab inimeste nakatumist tsüstitserkiga, st sealiha paelussi vastsetega.
Cysticercus celulosus'es moodustuvad arvukad hernesuurused peenikesed vesiikulid ja asustavad neid keha erinevates kohtades. Need võivad mõjutada skeleti lihaseid, silmi, nahka ja kesknärvisüsteemi. Kui soomlased mõjutavad nahka ja lihaseid, avaldub see reumatoidartiklites. Samuti võivad ilmneda mittespetsiifilised üldised sümptomid, näiteks peavalu või pearinglus.
Cysticercus racemosus'ega tsüstitserkoosi korral kogunevad uimed vesiikulid viinamarjadesse. Üksikute kogunemiste suurus võib olla märkimisväärne. Kesknärvisüsteemi kahjustamisel võivad tekkida mitmesugused neuroloogilised kaebused. Aastate jooksul võivad üksikud vesiikulid ka kaltsineeruda, kui soomlased surevad. Need lupjumised on nähtavad ka röntgenpildil. Cysticercus racemosus'ega tsüstitserkoos on sageli surmaga lõppev. Tsüstitserkoos näitab veres eosinofiiliat. Vereseerumis on üha enam esindatud eosinofiilsed granulotsüüdid.
Haiguse diagnoosimine põhineb seroloogilistel tõenditel, kasutades immunofluorestsentsteste, immunoblotte või ELISA-d. Kasutatakse ka paelusside mikroskoopilisi uuringuid. Kui tsüstitserkoos on leidnud kinnitust, proovitakse vastset kirurgiliselt isoleerida. Toetusena kasutatakse selliseid ravimeid nagu anthelmintikumid ja kortikosteroidid.
Sealiha paelussiga nakatumise vältimiseks on soovitatav sealiha keeta või sügavkülmutada vähemalt päeva temperatuuril -20 ° C. See tapab soomlased liha sisse.