Mida peate teadma diabeedi testide kohta?
Selles artiklis saate teada:
Suhkurtõbi on haigus, mida arst saab diagnoosida ainult laboratoorsete uuringute abil. Milliseid teste peate diabeedi suhtes tegema? Need analüüsid võib jagada kahte tüüpi:
- alistumine suhkruhaiguse diagnoosi kinnitamiseks;
- kontrolli alla andmine, kui diagnoos on juba kindlaks tehtud.
Suhkurtõbi (DM) on salakaval haigus, mida iseloomustab tühja kõhu veresuhkru taseme tõus ja seejärel kogu päeva vältel. Selleks, et seda haigust mitte unustada ja varakult tuvastada, kaaluge diabeedi teste.
Diabeedi diagnoos
Diabeedi diagnoosimiseks kasutatakse peamiselt 3 testi. Võtame selle järjekorras.
Vere glükoositest
Kõige esimene ja lihtsam test on veresuhkru kontsentratsiooni analüüs NatoSchAK-i diabeediga. Kapillaarveres või veeniveres pole vahet, lihtsalt norminäitajad erinevad veidi. Diabeedi vereanalüüs võetakse tavaliselt hommikul pärast 8-tunnist und, mis tahes toodete kasutamine on keelatud. Ja kui tühja kõhuga määratakse kõrge vere glükoosisisaldus (hüperglükeemia), võib kahtlustada suhkruhaigust, mis tuleks kinnitada korduva vere glükoositesti põhjal. Kui vere glükoosisisaldus on üle 7 mmol / L KAKS, siis diagnoosib arst suhkruhaiguse. Kui näitaja kõigub normist 7-ni, tehakse teine analüüs.
Suukaudne glükoositaluvuse test (OGTT)
|Määramise aeg||Glükoositaluvuse halvenemine||Diabeet||Norm|
|Kapillaarveri||Deoksüdeeritud veri||Kapillaarveri||Deoksüdeeritud veri||Kapillaarveri||Deoksüdeeritud veri|
|Tühja kõhuga||= 6,1||> = 7,0||= 7,8 u = 7,8 u = 11,1||> = 11,1||= 11,1). Glükoosikontsentratsiooniga> = 7,8 ja muide, soovitame lugeda artiklit Kõik, mida peate teadma glükeeritud hemoglobiini kohta|
- Pole mõistlik testida, kas tühja kõhu veresuhkur on üle 7,0 mmol / l KAKS KORDA.
- Ravimid, mis tõstavad või vähendavad veresuhkru taset, on välistatud.
- Testi ei tehta patsientidele, kes võtavad glükokortikoidide, diureetikumide või muude ravimite tundlikkust insuliini suhtes..
- Patsiendil ei tohiks olla ägedaid haigusi.
- Patsient ei tohiks olla voodis.
- Ärge katsetage lapsi.
Glükeeritud hemoglobiin (glükoosiga seotud hemoglobiin, A1c)
Seda testi kasutatakse suhkruhaiguse iseseisva testina harva, kuid see on oluline kriteerium diabeedi raskusastme hindamiseks ja näitab, kui tõhusad on diabeedivastased ravimid. Seda testi ei tehta tingimata tühja kõhuga. Glükeeritud hemoglobiin kajastab viimase 3 kuu keskmist vere glükoositaset. Tavaliselt on A1c mitte üle 6,0%.
Diabeedi korral ei tohiks tase ületada 7,0% - see on sihtväärtus, mis vähendab krooniliste komplikatsioonide tekkimise riski. Vastavalt sellele, mida kõrgem on glükeeritud hemoglobiin, seda suurem on dekompensatsiooni aste. KAKS-kordne glükeeritud hemoglobiini tõus näitab suhkruhaigust.
Ketonuuria
Ketonuuria (uriini atsetoon, atsetoäädikhape) ei ole diabeedi diagnostiline test. Atsetoon ja atsetoäädikhape uriinis võivad ilmneda muudes tingimustes (näiteks kui patsient kaalust alla võtab ja "dieedil on"). Kuid ketonuuriat kasutatakse diabeetilise ketoatsidoosi diagnoosimiseks. Uuring viiakse läbi testribade abil, mis võimaldab patsiendil seda ise kodus läbi viia.
Glükoosuria
Glükoosuria (vere glükoosisisaldus) ei ole ka diabeedi peamine näitaja. Tavaliselt pole tervel inimesel uriinis üldse glükoosi ja neerukünnis on 10 mmol / l, st vere glükoosisisaldus on> = 10 mmol / l. Vastavalt sellele võib patsiendil olla diabeet, kuid uriinis ei ole glükoosi.
Kokkuvõtteks võib öelda, et esimesi 3 testi kasutatakse diabeedi diagnoosi seadmiseks või selle ümberlükkamiseks..
Suhkurtõvega patsientide jälgimine
Nüüd kaalume, millised testid tuleb juba olemasoleva diabeedihaigusega läbi viia ja kontrolli alla saada.
1) Vere glükoositase. Enesekontrolliks kasutatakse glükomeetreid. DM 1 ja DM 2 korral alguses ja insuliinravi korral 4 korda päevas IGA PÄEV! Kui suhkurtõbi 2 kompenseeritakse ja patsient saab suukaudset glükoosisisaldust langetavat ravi, mõõdetakse glükoositaset üks kord päevas + üks kord nädalas 1 päev 4 korda päevas (glükeemiline profiil).
2) Glükeeritud hemoglobiin üks kord iga 3 kuu tagant.
3) UAC, OAM 1-2 korda aastas, vastavalt näidustustele sagedamini.
4) Biokeemiline vereanalüüs suhkurtõve korral.
Veresuhkru norm täiskasvanutel ja lastel
Vere glükoositase on oluline näitaja, mis peaks olema normaalses vahemikus nii täiskasvanute kui ka laste jaoks. Glükoos on keha elu peamine energiasubstraat, mistõttu on selle taseme mõõtmine nii levinud haigusega nagu diabeet inimestel oluline. Saadud tulemuste põhjal saab hinnata tervislike inimeste eelsoodumust haiguse tekkele ja juba teadaoleva diagnoosiga patsientidele ettenähtud ravi efektiivsust..
Mis on glükoos, selle põhifunktsioonid
Glükoos on lihtne süsivesik, mille tõttu saab iga rakk eluks vajalikku energiat. Pärast seedetrakti sisenemist imendub ja saadetakse vereringesse, mille kaudu see transporditakse edasi kõikidesse elunditesse ja kudedesse.
Kuid mitte kogu toiduga neelatud glükoos ei muundu energiaks. Väike osa sellest ladustatakse enamikus elundites, kuid suurim kogus ladestub maksas glükogeenina. Vajadusel suudab see uuesti laguneda glükoosiks ja täiendada energiapuudust.
Glükoosil on kehas mitmeid funktsioone. Peamised neist hõlmavad järgmist:
- keha jõudluse säilitamine õigel tasemel;
- raku energiasubstraat;
- kiire küllastus;
- ainevahetusprotsesside säilitamine;
- taastumisvõime lihaskoe suhtes;
- mürgituse korral võõrutus.
Kõik veresuhkru normist kõrvalekalded põhjustavad ülaltoodud funktsioonide rikkumist..
Vere glükoosisisalduse reguleerimise põhimõte
Glükoos on keha kõigi rakkude peamine energiavarustaja, see toetab kõiki ainevahetusmehhanisme. Veresuhkru taseme normaalsetes piirides hoidmiseks toodavad kõhunäärme beeta-rakud hormooni insuliini, mis võib vähendada glükoosi ja kiirendada glükogeeni moodustumist..
Insuliin vastutab salvestatud glükoosikoguse eest. Kõhunäärme talitlushäire tagajärjel tekib insuliinipuudulikkus, seetõttu tõuseb veresuhkur üle normi.
Veresuhkru määr sõrmeotstega
Täiskasvanute võrdlustabel.
|Suhkrusisaldus enne sööki (mmol / l)||Suhkrusisaldus pärast sööki (mmol / l)|
|3,3-5,5||7,8 ja vähem|
Kui glükeemia tase pärast söömist või suhkrukoormust on vahemikus 7,8 kuni 11,1 mmol / l, diagnoositakse süsivesikute taluvuse halvenemine (prediabeet)
Kui näitaja on suurem kui 11,1 mmol / l, siis on see suhkruhaigus.
Normaalsed väärtused veeniveres
Normaalsete näitajate tabel vanuse järgi.
Vanus
Glükoosikiirus, mmol / l
Üle 90-aastaste inimeste veresuhkru norm on 4,16-6,72 mmol / l
Katsed glükoosi kontsentratsiooni määramiseks
Veres glükoosisisalduse määramiseks on järgmised diagnostilised meetodid:
Veresuhkur (glükoos)
Analüüsimiseks on vaja kogu sõrmejälgede verd. Tavaliselt viiakse uuring läbi tühja kõhuga, välja arvatud glükoositaluvuse test. Kõige sagedamini määratakse glükoositase glükoosoksüdaasi meetodil. Samuti võib hädaolukorras ekspressdiagnostika jaoks mõnikord kasutada glükomeetreid.
Naiste ja meeste veresuhkru määr on sama. Glükeemilised näitajad ei tohiks ületada 3,3 - 5,5 mmol / l (kapillaarveres).
Glükeeritud hemoglobiin (HbA1c)
See analüüs ei vaja erilist ettevalmistust ja see võib kõige täpsemini öelda vere glükoositaseme kõikumistest viimase kolme kuu jooksul. Seda tüüpi uuringud määratakse sagedamini diabeedi dünaamika jälgimiseks või haiguse eelsoodumuse (prediabeet) tuvastamiseks..
Glükeeritud hemoglobiini norm on 4–6%.
Vere keemia
Selle uuringu abil määratakse glükoosi kontsentratsioon venoosse vere plasmas. Veri võetakse tühja kõhuga. Patsiendid ei tea seda nüanssi sageli, mis põhjustab diagnostilisi vigu. Patsientidel on lubatud juua puhast vett. Samuti on soovitatav enne möödasõitu stressiolukordade riski vähendada ja sportimine edasi lükata..
Vere fruktosamiin
Fruktosamiin on verevalkude ja glükoosi koostoimel moodustuv aine. Selle kontsentratsiooni põhjal saab hinnata süsivesikute lagunemise intensiivsust viimase kolme nädala jooksul. Vereanalüüs fruktosamiini analüüsimiseks tehakse tühja kõhuga veenist.
Kontrollväärtused (norm) - 205-285 μmol / l
Glükoositaluvuse test (GTT)
Tavalistel inimestel kasutatakse prediabeetide (halvenenud süsivesikute taluvuse) diagnoosimiseks "koormaga suhkrut". Rasedatel on rasedusdiabeedi diagnoosimiseks ette nähtud veel üks test. Selle olemus seisneb selles, et patsiendile võetakse vereproove kaks korda ja mõnikord ka kolm korda.
Esimene proov võetakse tühja kõhuga, seejärel segatakse vees 75-100 grammi kuiva glükoosi (sõltuvalt patsiendi kehakaalust) ja 2 tunni pärast võetakse analüüs uuesti.
Mõnikord ütlevad endokrinoloogid, et on õige teha GTT mitte 2 tundi pärast glükoosikoormust, vaid iga 30 minuti järel 2 tunni jooksul.
C-peptiid
Proinsuliini lagunemisel tekkivat ainet nimetatakse c-peptiidiks. Proinsuliin on insuliini eelkäija. See laguneb kaheks komponendiks - insuliin ja C-peptiid vahekorras 5: 1.
C-peptiidi koguse järgi saab kõhunäärme seisundit kaudselt hinnata. Uuring on ette nähtud 1. ja 2. tüüpi diabeedi või kahtlustatava insuliinoomi diferentsiaaldiagnoosimiseks.
C-peptiidi norm on 0,9-7,10 ng / ml
Kui tihti peaksite kontrollima suhkrut tervisliku inimese ja diabeetiku jaoks?
Ülevaatuse sagedus sõltub teie üldisest tervislikust seisundist või diabeedi eelsoodumusest. Diabeediga inimesed vajan sageli glükoosi mõõtmist kuni viis korda päevas, samas kui II diabeet on eelsoodumus kontrollida ainult üks kord päevas ja mõnikord üks kord iga kahe päeva tagant..
Tervete inimeste jaoks on vaja seda tüüpi uuringud läbida üks kord aastas ja üle 40-aastastel inimestel on kaasuvate patoloogiate tõttu ja ennetamise eesmärgil soovitatav seda teha üks kord kuue kuu jooksul..
Glükoositaseme muutuste sümptomid
Glükoos võib nii järsult tõusta ebapiisava süstitava insuliini koguse korral või dieediga seotud veaga (seda seisundit nimetatakse hüperglükeemiaks), kui ka insuliini või glükoosisisaldust langetavate ravimite üleannustamise korral (hüpoglükeemia). Seetõttu on nii oluline leida hea spetsialist, kes selgitab teie ravi kõiki nüansse..
Mõelge igale osariigile eraldi.
Hüpoglükeemia
Hüpoglükeemia seisund areneb, kui veresuhkru kontsentratsioon on alla 3,3 mmol / l. Glükoos on keha energiavarustaja, ajurakud reageerivad eriti teravalt glükoosipuudusele, seega võib arvata sellise patoloogilise seisundi sümptomite kohta.
Veresuhkru taseme langetamiseks on palju põhjuseid, kuid kõige tavalisemad on:
- insuliini üleannustamine;
- raske sport;
- alkohoolsete jookide ja psühhotroopsete ainete kuritarvitamine;
- ühe peamise söögikorra puudumine.
Hüpoglükeemia kliiniline pilt areneb piisavalt kiiresti. Kui patsiendil tekivad järgmised sümptomid, peaks ta sellest viivitamatult oma sugulasele või mõnele möödujale teatama:
- äkiline pearinglus;
- terav peavalu;
- külm kohev higi;
- motiveerimata nõrkus;
- silmade tumenemine;
- teadvuse segasus;
- tugev nälg.
Tuleb märkida, et diabeediga patsiendid harjuvad selle seisundiga aja jooksul ega hinda alati kainelt oma üldist tervist. Seetõttu on glükomeetri abil vaja süstemaatiliselt mõõta vere glükoosisisaldust..
Samuti soovitatakse kõigil diabeetikutel endal midagi magusat kaasas kanda, et ajutiselt peatada glükoosipuudus ja mitte anda hoogu ägeda hädakooma tekkeks..
Hüperglükeemia
Diagnostikakriteeriumiks peetakse WHO (Maailma Terviseorganisatsiooni) viimaste soovituste kohaselt suhkrutaset, mis tühja kõhuga saavutab 7,8 mmol / l ja kõrgem ning 2 tundi pärast sööki 11 mmol / l..
Suur hulk glükoosi vereringes võib põhjustada hädaolukorra - hüperglükeemilise kooma. Selle seisundi arengu vältimiseks peate olema teadlik teguritest, mis võivad veresuhkrut tõsta. Need sisaldavad:
- vale madal insuliini annus;
- ravimi tähelepanematu tarbimine koos ühe annuse läbimisega;
- süsivesikute toidu tarbimine suurtes kogustes;
- stressirohked olukorrad;
- külm või mõni infektsioon;
- alkohoolsete jookide süstemaatiline tarbimine.
Et mõista, millal kiirabisse helistada, peate teadma hüperglükeemia tekkimise või tekkimise märke. Peamised neist on:
- suurenenud janu tunne;
- suurenenud urineerimine;
- tugev valu templites;
- suurenenud väsimus;
- hapu õuna maitse suus;
- nägemispuue.
Hüperglükeemiline kooma on sageli surmav, mistõttu on oluline olla tähelepanelik diabeedi ravis.
Kuidas vältida hädaolukordade tekkimist?
Parim viis suhkruhaiguse hädaolukordade raviks on vältida nende arengut. Kui märkate veresuhkru tõusu või languse sümptomeid, ei suuda teie keha selle probleemiga enam iseseisvalt toime tulla ja kõik reservvõimsused on juba ammendatud. Lihtsaimad tüsistuste ennetavad meetmed hõlmavad järgmist:
- Jälgige glükoositaset glükomeetriga. Arvesti ja vajalike testribade ostmine ei ole keeruline, kuid säästab teid ebameeldivate tagajärgede eest.
- Võtke regulaarselt hüpoglükeemilisi ravimeid või insuliini. Kui patsiendil on halb mälu, ta töötab palju või on lihtsalt hajameelne, võib arst soovitada tal pidada isiklikku päevikut, kuhu ta täidetud vastuvõtu ette linnukese paneb. Või võite oma telefoni lisada meeldetuletusteatise.
- Vältige söögikordade vahele jätmist. Igas peres on ühiseks lõunasöögiks või õhtusöögiks sagedamini hea harjumus. Kui patsient on sunnitud tööl sööma, on vaja eelnevalt valmistada valmistoiduga anum..
- Tasakaalustatud toitumine. Diabeediga inimesed peaksid olema ettevaatlikumad selle suhtes, mida nad söövad, eriti süsivesikurikaste toitude suhtes.
- Tervislik eluviis. Me räägime spordi mängimisest, keeldumisest tarvitada kangeid alkohoolseid jooke ja narkootikume. See hõlmab ka tervislikku kaheksatunnist und ja stressiolukordade minimeerimist..
Suhkurtõbi võib põhjustada mitmesuguseid tüsistusi, näiteks diabeetilist jalga ja halvendada elukvaliteeti. Seetõttu on iga patsiendi jaoks nii oluline jälgida oma elustiili, käia raviarsti juures ennetavatel kohtumistel ja järgida kõiki tema soovitusi õigeaegselt..
Näidustused veresuhkru taseme analüüsiks, uuringute informatiivsus, tulemuste tõlgendamine ja normaalsed näitajad
Veresuhkrutest on diagnostiline protseduur, mida kasutatakse diabeedi tunnuste otsimiseks. Artiklis analüüsime, kuidas verd analüüsi jaoks õigesti annetada.
Tähelepanu! 10. redaktsiooni rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis (ICD-10) tähistatakse suhkruhaiguse erinevaid vorme koodidega E10-E14.
Näidustused diagnostikaks
2. tüüpi diabeedil on tavaliselt vähem tüüpilisi sümptomeid kui I tüüpi diabeedil, seetõttu avastatakse see väga hilises staadiumis. Sageli esinevad mittespetsiifilised sümptomid nagu väsimus, nõrkus ja jõudluse langus. Sage urineerimine ja suurenenud janu võivad olla ka diabeedi tunnused. Teatud veresuhkru kontsentratsiooni ületamisel eritub liigne glükoos uriiniga ("neerukünnis"). Suhkruline uriin neelab tavalisest rohkem vett, mistõttu patsiendid joovad sageli vett. Keha kompenseerib vedeliku kadu tugeva janu tunde tekitamisega.
Muud diabeedi sümptomid võivad olla:
- Sügelemine;
- Pidev nälg;
- Kehakaalu järsk muutus;
- Masendunud meeleolu;
- Kuseteede infektsioonid
- Halvasti paranevad haavad.
Diabeedi sümptomid - peamised näidustused vere glükoosianalüüsiks.
Koolitus
Patsiente huvitab: kuidas testimiseks valmistuda? Toidu võtmine enne teste on keelatud. Paljud inimesed küsivad: kas enne vere annetamist suhkru jaoks võite juua vett? Enne teste pole keelatud võtta magustamata ja gaseerimata vedelikku, kuid oluline on pöörduda arsti poole.
Kui sööte (sööte hommikusööki või õhtusööki) enne uuringut ja ei valmistu, võivad ilmneda valepositiivsed tulemused. Sellisel juhul peate uuesti läbima uuringud. Samuti ei ole sportlastel soovitatav enne uuringut füüsilise tegevusega tegeleda ja suitsetavatel patsientidel - suitsetada. Füüsiline aktiivsus võib vähendada sahhariidide kontsentratsiooni veres ja sigaretid selle normist kõrgemale. Järgige arsti üldisi toitumisnõuandeid.
Kui beebilt võetakse verd, on soovitatav naissoost näärmed toitmine lõpetada. Imetaval imikul võib suhkru kontsentratsioon pärast söömist tõusta. Alla 6-aastasele lapsele ei tohiks toitu anda 12 tundi enne uuringut, vastasel juhul näitavad testid valesid tulemusi.
Veresuhkru analüüs - tüübid
Kroonilise hüperglükeemia peamised põhjused on glükoosi metabolismi heterogeensed häired. Selle ainevahetushäire põhjuseks on kas insuliini sekretsiooni halvenemine, insuliini toime vähenemine või mõlema kombinatsioon. SD jaguneb praeguste klassifitseerimiskriteeriumide järgi nelja põhirühma:
- 1. tüüpi diabeet (absoluutne insuliinipuudus);
- II tüüpi diabeet (insuliini sekretsiooni ja insuliiniresistentsuse häired);
- Muud diabeedi tüübid (näiteks beetarakkude funktsiooni geneetilised defektid);
- Rasedusaegne diabeet.
T1DM on autoimmuunhaigus, mida iseloomustab beetarakkude järkjärguline hävitamine. Langerhansi saared hävitab tema enda immuunsüsteem - autoreaktiivsed T- ja B-rakud (autoantikehad). Tulemuseks on absoluutne insuliinipuudus, mis nõuab kogu elu välist eksogeenset insuliinravi..
T1DMi põhjus on endiselt ebaselge. Arvatakse, et haiguse arengus osalevad erinevate geenide koostoime, immuunsüsteemi talitlushäired ja välised tegurid (näiteks infektsioonid). Nagu mõned teised autoimmuunhaigused (nt tsöliaakia), on T1DM tugevalt seotud HLA mõningate omadustega.
T1DM moodustab Euroopas noorte (alla 25-aastaste) diabeedijuhtudest üle 90%, mis teeb sellest kõige levinuma metaboolse haiguse lastel. T1DM võib areneda ka täiskasvanueas. Patsiendid ei reageeri dieedile ja pilliravile sageli mitme kuu möödudes ja vajavad lõpuks insuliinravi.
Autoantikehi leidub praktiliselt kõigil hiljuti esinenud I tüüpi diabeediga patsientidel.Akk-sid peetakse diabeedi varajasteks markeriteks, kuna neid leitakse aastaid enne T1DM-i algust. AAk analüüs võimaldab patoloogia tüsistusi varakult avastada ja ennetada. T1DM tekkimise oht suureneb AAk kontsentratsiooni, erinevate AAk koguse ja spetsiifilisuse korral. 80-100% mitme autoantikehaga patsientidest areneb T1DM 10 aasta jooksul.
T2DM-i haruldane, kuid tüüpiline komplikatsioon on hüperosmolaarne kooma: äärmiselt kõrge veresuhkru taseme korral eritavad neerud nii palju vedelikku, et keha ei suuda dehüdratsiooni enam kompenseerida. Keha "kuivab kokku", mis võib põhjustada teadvuse nõrgenemist ja järgnevat koomat. Hüperosmolaarne kooma on sageli põhjustatud infektsioonist, diureetikumravi või kõrge suhkrusisaldusega söögikordadest.
2. tüüpi diabeedi võimalikult varakult äratundmiseks on oluline regulaarselt kontrollida veresuhkru taset..
Arst uurib verd, mõõdab vererõhku ning kontrollib keha suurust ja kaalu. Kui diabeeti pole aastaid diagnoositud, võivad tekkida südame-veresoonkonna haigused, neeru- ja silmakahjustused ning ohtlikud vereringehäired jalgades ja jalgades. Kui diabeet või selle eelkäijad diagnoositakse ja ravitakse viivitamatult ja asjakohaselt, saab haigust ja selle tüsistusi vältida..
Diabeedi diagnoosimiseks mõõdab arst järgmisi väärtusi:
- Tühja kõhu veresuhkru analüüs (sagedamini hommikul kui muul ajal päeval);
- Glükoositaluvuse test;
- Vere monosahhariidi (HbA1c väärtus) pikaajaline mõõtmine.
Glükoosikontsentratsiooni analüüs viiakse läbi hommikul ja tühja kõhuga. Neli tundi enne uuringut ei tohiks patsient midagi süüa. Patoloogiline väärtus on plasmas vähemalt 126 mg / dl või 7,0 mmol / l. Väärtusi vahemikus 110 kuni 125 mg / dl peetakse piiripealseteks. Kuidas tähistatakse veresuhkrut biokeemilises analüüsis? Glükoosi ladinakeelne nimetus on Glu. Erinevates kliinikutes võib glükoosi nimetada erinevalt. Kuid reeglina peaks glükoosi tähistama õige kolmetähelise ladinakeelse lühendiga.
Glükoositaluvuse testimine aitab välja selgitada diabeedi varajased staadiumid, kus monosahhariidide tase veres tõuseb vaid ajutiselt. Kolm päeva enne uuringut peaks patsient sööma normaalselt, mitte tarvitama alkoholi, hoiduma õhtul suitsetamisest (mittesuitsetamisest), magusast teest ja puuviljadest. Katse viiakse läbi hommikul tühja kõhuga. Patsiendile antakse 45 g vedelikku. Glükoosikontsentratsiooni mõõdetakse enne ja kaks tundi pärast joomist. Kui kontsentratsioon on kahe tunni pärast suurem kui 200 mg / dl või 11,1 mmol / l, näitab see diabeeti.
HbA1c (lühend glükohemoglobiin) on suhkrujääkidega seotud hemoglobiin. Väärtus aitab teil mõista, kui kõrge on teie veresuhkru kontsentratsioon viimase 6-8 nädala jooksul. Diabeedi tunnused - kui HbA1c väärtus on vastavalt vähemalt 6,5% ja 48 mmol / mol. Kust veri enamikul juhtudel tuleb? Bioloogiline materjal võetakse küünarnuki veenist. Mõnel juhul võetakse sõrmelt mitte venoosne, vaid kapillaarveri.
Kui kliinilised ja metaboolsed markerid ei tuvasta usaldusväärselt autoimmuunset ja mitte-autoimmuunset diabeeti, on soovitatav teha antikehade testid. Need testid on oluline diferentsiaaldiagnostiline kriteerium, eriti rasvunud lastel. Diabeediga noorukid ja eakad diabeetikud peaksid saama AAk diagnoosi. T1DM suurim ennustav väärtus on autoantikehade tuvastamine raseduse ajal või pärast seda.
Sobiva eksami määramiseks aitab spetsialist. Haigusnähtude ilmnemisel on vajalik pöörduda õigeaegselt arsti poole ja see tuleb täielikult läbi vaadata, et välistada eluohtlike komplikatsioonide tekkimise oht, mis võivad põhjustada surma..
Nõuanne! Vere biokeemia õige dešifreerimise teeb väljaõppinud terapeut. Nii meeste kui ka naiste indikaatoreid pole soovitatav proovida iseseisvalt lahti mõtestada. Tulemuste normaalse tõlgenduse saamiseks on soovitatav pöörduda kliiniku poole arsti konsultatsiooniks.
Ainult spetsialist võib verd võtta ja uuringutele saata. Kui näitajad erinevad normist (nii lastel kui ka täiskasvanutel), määrab arst täiendavad uuringud, mis võivad hõlmata pildistamismeetodeid (elundikahjustuste tuvastamiseks)..
Veresuhkru määr
Veresuhkru tase määrab keha töö kvaliteedi. Pärast suhkru ja süsivesikute tarbimist muudab keha need glükoosiks, mis on peamine ja mitmekülgsem energiaallikas. Inimkeha vajab sellist energiat, et tagada erinevate funktsioonide normaalne toimimine alates neuronite tööst kuni rakutasandil toimuvate protsessideni. Veresuhkru taseme langus ja pealegi tõuseb ebameeldivate sümptomite ilmnemist. Süstemaatiliselt kõrgenenud vere glükoositase tähistab diabeedi arengut.
- Mis on suhkru tase
- Kuidas keha reguleerib suhkru taset
- Insuliin
- Glükagoon
- Diabeet
- Veresuhkru määr: tabel tervetele ja diabeetikutele
- Täiskasvanutel
- Lastel
- Rasedatel naistel
- Veresuhkru tabelid
- Kõrge veresuhkru tunnused
- Meetmed glükoosi alandamiseks
- Kuidas mõõta veresuhkrut
- Kes peab veresuhkrut kontrollima
Mis on suhkru tase
Veresuhkru tase arvutatakse mmol / l, harvem milligrammides detsiliitri kohta. Tervisliku inimese veresuhkru norm on 3,6–5,8 mmol / l. Iga patsiendi puhul on lõplik näitaja individuaalne, lisaks muutub väärtus sõltuvalt toidu tarbimisest, eriti magus ja kõrge süsivesikute sisaldus, loomulikult ei peeta selliseid muutusi patoloogilisteks ja on lühiajalised..
Kuidas keha reguleerib suhkru taset
On oluline, et suhkrutase jääks normi piiridesse. Veresuhkru tugevat langust või tugevat tõusu ei tohiks lubada, tagajärjed võivad olla tõsised ja patsiendi elule ja tervisele ohtlikud - teadvusekaotus kuni koomani, suhkurtõbi.
Keha suhkrusisalduse kontrollimise põhimõtted:
|Suhkru tase||Mõju kõhunäärmele||Mõju maksale||Mõju glükoositasemele|
|Pikk||Pankreas saab signaali hormooni insuliini sekretsiooni kohta||Maks muundab liigse glükoosi hormooni glükagooniks||Suhkru tase langeb|
|Normaalne||Pärast söömist transporditakse glükoos vereringesse ja annab kõhunäärmele märku hormooni insuliini vabastamiseks.||Maks on puhkeasendis, see ei tooda midagi, sest suhkrutase on normaalne.||Suhkru tase on normaalne|
|Madal||Madal glükoositase annab kõhunäärmele märku insuliini sekretsiooni lõpetamisest enne, kui see uuesti vajab. Samal ajal toimub glükagooni tootmine kõhunäärmes||Maks peatab liigse glükoosi töötlemise glükagooniks, kuna seda toodab puhtal kujul kõhunääre||Suhkru tase tõuseb|
Normaalse glükoosikontsentratsiooni säilitamiseks sekreteerib pankreas kahte hormooni - insuliini ja glükagooni või polüpeptiidhormooni.
Insuliin
Insuliin on hormoon, mida toodavad kõhunäärme rakud, vabastades selle vastusena glükoosile. Insuliin on hädavajalik enamiku inimkeha rakkude, sealhulgas lihasrakkude, maksarakkude ja rasvarakkude jaoks. Hormoon on valk, mis koosneb 51 erinevast aminohappest.
Insuliinil on järgmised funktsioonid:
- annab signaali maksa lihastele ja rakkudele, kutsudes üles muundatud glükoosi glükogeeni kujul koguma (ladustama);
- aitab rasvarakkudel rasvhappeid toota rasvhapete ja glütseriini muundamise teel;
- annab neerudele ja maksale signaali oma glükoosi sekretsiooni lõpetamiseks metaboolse protsessi - glükoneogeneesi kaudu;
- stimuleerib lihas- ja maksarakke aminohapetest valkude eraldamiseks.
Insuliini peamine eesmärk on aidata kehal pärast sööki toitaineid omastada, alandades seeläbi veresuhkru, rasvhapete ja aminohapete taset.
Glükagoon
Glükagoon on alfarakkude toodetud valk. Glükagoonil on insuliini vastupidine toime veresuhkrule. Kui glükoosi kontsentratsioon veres väheneb, annab hormoon lihas- ja maksarakkudele märku, et glükogenolüüs aktiveeriks glükoosi glükogeenina. Glükagoon stimuleerib neere ja maksa oma glükoosi eraldamiseks.
Selle tulemusena võtab glükagooni hormoon glükoosi mitmest elundist ja hoiab seda piisaval tasemel. Kui seda ei juhtu, langeb veresuhkru tase alla normi..
Diabeet
Mõnikord ebaõnnestub keha väliste või sisemiste ebasoodsate tegurite mõjul, mille tõttu rikkumised puudutavad peamiselt ainevahetusprotsessi. Selliste häirete tagajärjel lakkab pankreas hormooni insuliini piisavalt tootma, keharakud reageerivad sellele valesti ja lõpuks tõuseb veresuhkru tase. Seda ainevahetushäiret nimetatakse suhkruhaiguseks..
Veresuhkru määr: tabel tervetele ja diabeetikutele
Laste ja täiskasvanute suhkrustandardid erinevad, naiste ja meeste puhul praktiliselt ei erine. Veres glükoosi kontsentratsiooni väärtust mõjutab see, kas inimene teeb testi tühja kõhuga või pärast sööki.
Täiskasvanutel
Naiste lubatud veresuhkru norm on 3,5–5,8 mmol / l (sama tugevama soo puhul), need väärtused on iseloomulikud hommikul tühja kõhuga tehtud analüüsile. Ülalolevad joonised on sõrmejälgede proovide võtmiseks õiged. Veenianalüüs viitab normaalsetele väärtustele 3,7 kuni 6,1 mmol / l. Punktide suurenemine veenist 6,9-ni ja sõrmest 6-ni näitab seisundit, mida nimetatakse prediabeetiks. Prediabeet on halvenenud glükoositaluvuse ja glükeemia häire. Kui veresuhkru tase ületab 6,1 - sõrme ja 7 - veeni, diagnoositakse patsiendil suhkurtõbi.
Mõnel juhul tuleb vereanalüüs teha kohe ja suure tõenäosusega on patsient juba söönud. Sel juhul varieeruvad täiskasvanute veresuhkru normid vahemikus 4 kuni 7,8 mmol / l. Normist lahkumine väiksemale või suuremale poolele nõuab täiendavat analüüsi.
Lastel
Laste veresuhkru määr erineb olenevalt imikute vanusest. Vastsündinutel on normväärtused vahemikus 2,8 kuni 4,4 mmol / l. 1–5-aastaste laste puhul peetakse normaalseks näitajaid 3,3–5,0 mmol / l. Üle viie aasta vanuste laste veresuhkru norm on identne täiskasvanute omaga. Näitajad, mis ületavad 6,1 mmol / liitrit, viitavad diabeedi olemasolule.
Rasedatel naistel
Raseduse algusega leiab keha uusi tööviise, algul on uute reaktsioonidega kohaneda keeruline, sageli tuleb ette ebaõnnestumisi, mille tulemusel kalduvad paljude analüüside ja testide tulemused normist kõrvale. Veresuhkru näitajad erinevad täiskasvanu normaalsetest väärtustest. Lapseootel naiste veresuhkru normid jäävad vahemikku 3,8–5,8 mmol / liiter. Suurema väärtuse saavutamisel määratakse naisele täiendavad testid.
Mõnikord tekib rasedusdiabeet raseduse ajal. See patoloogiline protsess toimub raseduse teisel poolel, pärast lapse ilmumist läbib see iseenesest. Teatud riskitegurite olemasolul võib rasedusdiabeet aga pärast sündi diabeediks areneda. Tõsise haiguse arengu vältimiseks on vaja pidevalt teha veresuhkru analüüse, järgida arsti soovitusi.
Veresuhkru tabelid
Allpool on kokkuvõtlikud tabelid, mis sisaldavad teavet suhkru kontsentratsioonist veres ja selle olulisusest inimese tervisele.
Märge! Esitatud teave ei taga 100% täpsust, kuna iga patsient on individuaalne.
Veresuhkru normid - tabel:
|Patsiendi kategooria||Norm|
|Täiskasvanud||3,5-5,5 mmol / liiter|
|Vastsündinud lapsed||2,8–4,4 mmol / liiter|
|1–5-aastased lapsed||3,3-5,0 mmol / liiter|
|Üle 5-aastased lapsed||3,5-5,5 mmol / liiter|
|Rasedad naised||3,8-5,8 mmol / liiter|
Veresuhkru määr ja kõrvalekalded sellest koos lühikese kirjeldusega:
|Veresuhkur||Indeks|
|Tühja kõhuga testides alla 3,9 mmol / l||Läheb normaalseks, kuid seda peetakse madalaks|
|3,9 kuni 5,5 mmol / l, kui seda testitakse tühja kõhuga||Täiskasvanu glükoositase|
|5,6 kuni 6,9 mmol / l tühja kõhuga||Veresuhkru tõus, üle 6 mmol / liitris - prediabeet|
|7 mmol / liiter või rohkem, näidustused põhinevad kahel või enamal testil||Diabeet|
|3,9–6,2 mmol / liitrit pärast sööki||Normaalne suhkrusisaldus|
|Pärast söögikorda lugemist alla 3,9 mmol / l||Hüpoglükeemia, algstaadium|
|Tühja kõhuga testides 2,8 mmol / liiter||Hüpoglükeemia|
|Vähem kui 2,8 mmol / liiter||Insuliini šokk|
|Pärast sööki 8–11 mmol / l||Suhkruhaiguse arengule lähedane seisund|
|Pärast sööki proovides üle 11 mmol / liiter||Diabeet|
Vere glükoosikontsentratsiooni väärtused võrreldes terviseriskidega. Väärtused on antud mmol / liitris, mg / dl ja ka HbA1c testi jaoks.
|Veresuhkur||HbA1c test||Mmol / liiter||Milligramm / detsiliiter|
|Madal||Vähem kui 4||Alla 65||Vähem kui 3,6|
|Optimaalne-normaalne||4,1–4,9||65-97||3,8–5,4|
|Hea piir||5–5,9||101-133||5.6-7.4|
|On terviserisk||6-6,9||137-169||7,6–9,4|
|Ohtlikult kõrge veresuhkur||7–7,9||172-205||9.6-11.4|
|Võimalikud tüsistused||8–8,9||208–240||11.6-13.4|
|Surmavalt ohtlik||9 ja rohkem||244-261||13,6 ja rohkem|
Kõrge veresuhkru tunnused
Kui tervislikul inimesel on veresuhkur tõusnud, tunneb ta ebameeldivaid sümptomeid, diabeedi tekke tagajärjel kliinilised sümptomid tugevnevad ja haiguse taustal võivad tekkida muud haigused. Kui ainevahetushäirete esimeste sümptomite ilmnemisel ärge pöörduge arsti poole, võite haiguse alguse vahele jätta, sellisel juhul on suhkruhaigust ravida võimatu, kuna selle haigusega saate säilitada ainult normaalse seisundi.
Tähtis! Kõrge veresuhkru peamine sümptom on janu. Patsient soovib pidevalt juua, tema neerud töötavad aktiivsemalt, et filtreerida liigset suhkrut, samal ajal kui nad võtavad kudedest ja rakkudest niiskust, nii et tekib janu tunne.
Muude kõrge veresuhkru tunnuste hulka kuuluvad:
- suurenenud tung tualetti minna, suurenenud vedeliku maht vabaneda, mis on tingitud aktiivsest neerufunktsioonist;
- suu limaskesta kuivus;
- naha sügelus;
- limaskestade sügelus, kõige rohkem väljendunud intiimelundites;
- pearinglus;
- keha üldine nõrkus, suurenenud väsimus.
Kõrge veresuhkru sümptomid ei ole alati väljendunud. Mõnikord võib haigus kaudselt edasi areneda, selline varjatud patoloogia kulg on palju ohtlikum kui väljendunud kliinilise pildiga variant. Patsientide jaoks muutub suhkruhaiguse avastamine täielikuks üllatuseks, selleks ajaks on organismis täheldatud olulisi häireid elundite töös.
Suhkruhaigust tuleb pidevalt hooldada ja regulaarselt kontrollida glükoosikontsentratsiooni suhtes või kasutada kodust glükomeetrit. Patsientide pideva ravi puudumisel halveneb nägemine, kaugelearenenud juhtudel võib võrkkesta irdumisprotsess esile kutsuda täieliku pimeduse. Kõrge veresuhkur on üks peamisi südameatakkide ja insultide, neerupuudulikkuse, jäsemete gangreeni põhjuseid. Haiguse ravis on peamine näitaja pidev glükoosikontsentratsiooni jälgimine.
Sümptomite avastamise korral ei saa iseravimist kasutada, eneseteraapia ilma täpse diagnoosita, üksikute tegurite tundmine, kaasuvate haiguste esinemine võib patsiendi üldist seisundit oluliselt halvendada. Diabeedi ravi toimub rangelt arsti järelevalve all..
Meetmed glükoosi alandamiseks
Nüüd teate, milline on täiskasvanu veresuhkru norm. Tervel patsiendil on see väärtus vahemikus 3,6 kuni 5,5 mmol / l; prediabeetiks peetakse väärtust 6,1 kuni 6,9 mmol liitrit. Kõrgenenud veresuhkru tase ei tähenda siiski, et patsiendil oleks tingimata diabeet, kuid see on põhjus, miks tarbida kvaliteetset ja korrektset toitu ning sattuda spordist sõltuvusse..
Mida teha veresuhkru alandamiseks:
- kontrollige optimaalset kaalu, kui teil on lisakilosid, langetage kaalu, kuid mitte kurnavate dieetide, vaid kehalise aktiivsuse ja hea toitumise abil - rasvade ja kiirete süsivesikute puudumine;
- tasakaalustage dieeti, täitke menüü värskete köögiviljade ja puuviljadega, välja arvatud kartul, banaan ja viinamari, kiudainerikas toit, välistage rasvane ja praetud toit, pagari- ja kondiitritooted, alkohol, kohv;
- jälgige tegevus- ja puhkerežiime 8 tundi päevas - une minimaalne kestus, soovitatav on magama minna ja samal ajal tõusta;
- tehke iga päev füüsilisi harjutusi, leidke oma lemmikspordiala, kui täisväärtuslikuks sportimiseks pole aega, eraldage hommikuvõimlemiseks vähemalt kolmkümmend minutit päevas, on väga kasulik käia värskes õhus;
- keelduda halbadest harjumustest.
Tähtis! Te ei saa nälga jääda, istuda kurnavatel dieetidel, monodieetidel. Selline dieet kutsub esile veelgi suurema ainevahetushäire ja muutub täiendavaks riskifaktoriks paljude tüsistustega nähtamatu haiguse tekkimisel..
Kuidas mõõta veresuhkrut
Kõrge veresuhkru tasemega patsiendid ja pealegi suhkurtõvega patsiendid peavad mõõtma glükoosikontsentratsiooni iga päev, eelistatult tühja kõhuga ja pärast sööki. See aga ei tähenda, et patsiendid peaksid analüüsimiseks iga päev haiglasse minema. Katseid saab teha kodus spetsiaalse seadme - glükomeetri abil. Glükomeeter on individuaalne väike seade veresuhkru taseme mõõtmiseks, seadme külge on kinnitatud testribad.
Testriba mõõtmiseks kandke sõrmelt väike kogus verd, seejärel asetage riba seadme sisse. 5–30 sekundi jooksul määrab arvesti indikaatori ja kuvab analüüsitulemuse ekraanil.
Parim on võtta veri sõrmest, pärast spetsiaalse lantsetiga punktsiooni tegemist. Protseduuri ajal tuleb punktsioonikoht nakkuse vältimiseks pühkida meditsiinilise alkoholiga.
Millise vere glükoosimeetri peaksite valima? Selliste seadmete mudeleid on palju, mudelid erinevad suuruse ja kuju poolest. Veresuhkru taseme mõõtmiseks kõige sobivama seadme valimiseks pidage eelnevalt nõu oma arstiga ja selgitage konkreetse mudeli eeliseid teiste ees..
Kuigi kodused testid ei sobi ravi jaoks ega kehti kavandatud operatsiooni korral, mängivad need teie igapäevase tervise jälgimisel olulist rolli. Sellisel juhul teab patsient täpselt, millal võtta vajalikke meetmeid veresuhkru taseme langetamiseks ja millal, vastupidi, juua magusat teed, kui suhkur on järsult langenud.
Kes peab veresuhkrut kontrollima
Glükoosikontsentratsiooni analüüs on vajalik eelkõige diabeedihaigete patsientide jaoks. Analüüs on diabeedieelses seisundis olevate inimeste jaoks võrdselt oluline. Prediabeetilt diabeedile ülemineku nõuetekohase ravi ja ennetamise abil on võimalik vältida.
Inimesed, kelle lähisugulased põevad diabeeti, peaksid läbima iga-aastase uuringu. Samuti on igal aastal soovitatav teha testid rasvumise all kannatavatele inimestele. Ülejäänud üle 40-aastased patsiendid peaksid vere glükoositesti tegema kord 3 aasta jooksul.
Kui tihti tuleks rasedaid patsiente testida? Rasedate naiste vere glükoositesti määramise sagedus määratakse raviarsti poolt. Parim on see, kui lapse sündi ootaval naisel testitakse suhkrut kord kuus, aga ka muude vereanalüüside käigus täiendava glükoositesti abil.
Veresuhkru test
Glükoos on kõrge energeetilise väärtusega orgaaniline monosahhariid. Ta on kõigi elusolendite peamine energiaallikas. Insuliin vastutab glükoosi imendumise ja selle kontsentratsiooni säilitamise eest. Seda hormooni peetakse maailmas enim uuritud. Selle mõju all glükoositase väheneb. Monosahhariid ladestub glükogeeni kujul.
Veresuhkrutest on üldine nimetus glükeemia (vere glükoosisisaldus) laboratoorseks hindamiseks. Uuring on vajalik süsivesikute ainevahetuse häirete diagnoosimiseks ja kontrollimiseks, kuna glükoositase määrab suuresti inimese üldise seisundi. Hälvet normist allapoole nimetatakse hüpoglükeemiaks, ülespoole - hüperglükeemiaks.
Hüpoglükeemia
Hüpoglükeemia on patoloogiline seisund, mida iseloomustab glükoositaseme langus alla 3,5 mmol / l.
Hüpoglükeemiat iseloomustavad järgmised kolm sümptomite rühma:
- Adrenergiline: ärevus, agressiivne käitumine, ärevus, hirm, arütmia, treemor, lihaste hüpertoonilisus, laienenud õpilane, kahvatus, hüpertensioon.
- Parasümpaatiline: nälg, iiveldus, oksendamine, liigne higistamine, halb enesetunne.
- Neuroglükopeeniline (kesknärvisüsteemi näljahäda tõttu): desorientatsioon, peavalud, pearinglus, topeltnägemine, parees, afaasia, krambid, hingamishäired, kardiovaskulaarne aktiivsus, teadvus.
Hüpoglükeemia peamised põhjused on:
- vedeliku kadu oksendamise või kõhulahtisuse tõttu;
- vale toitumine;
- insuliini või hüpoglükeemiliste ravimite üleannustamine;
- liigne füüsiline aktiivsus;
- haiguste raiskamine;
- hüpermenorröa;
- alkoholi kuritarvitamine;
- mono- või mitme organi rike;
- pankrease beeta-rakkude kasvaja;
- kaasasündinud fermentopaatiad, mis on seotud glükoosi metabolismiga;
- naatriumkloriidi (NaCl) lahuse intravenoosne manustamine.
Pikaajalise hüpoglükeemia korral tekib süsivesikute metabolismi lühiajaline kompenseerimine. Tänu glükogenolüüsile (glükogeeni lagunemisele) tõuseb glükeemia tase.
Uurimistulemuste dešifreerimise peaks läbi viima spetsialist. Samuti peate arvestama, et kui analüüsi läbimise reegleid ei järgita, on võimalik valepositiivne tulemus..
Hüpoglükeemia areneb diabeedihaigetel sageli toitumisvigade taustal. Selles patsientide rühmas peab olema annus kiiresti seeditavaid süsivesikuid (paar kuubikut suhkrut, magus mahl, šokolaaditahvel). Hüpoglükeemia diagnoosimiseks on vajalik veresuhkru test..
Hüperglükeemia
Hüperglükeemia peamised põhjused on:
- Diabeet. See on kroonilise hüperglükeemia peamine etioloogiline tegur. Selle haiguse aluseks on insuliinipuudus või kudede resistentsus selle suhtes..
- Dieedi ebatäpsused. Närvibuliimiat põdevatel inimestel pole kontrolli toidukoguse üle, mistõttu nad tarbivad suures koguses kiiresti imenduvaid süsivesikuid..
- Mõne uimastirühma kasutamine. Hüperglükeemiat provotseerivad ravimid: tiasiiddiureetikumid, glükokortikoidravimid, nikotiinhape, Pentamidiin, proteaasi inhibiitorid, L-asparaginaas, rituksimab, mõned antidepressantide rühmad.
- Biotiini puudus.
- Pingelised olukorrad. Nende hulka kuuluvad ägedad kardiovaskulaarsed õnnetused (insult, müokardiinfarkt).
- Nakkushaigused.
Hüperglükeemiat iseloomustavad järgmised sümptomid:
- janu;
- kuiv suu;
- polüuuria;
- halb enesetunne;
- unisus;
- terav kaalukaotus säilinud isuga;
- närvilisus;
- nägemispuue;
- vähenenud immuunsus;
- halb haavade paranemine;
- naha sügelus;
- jäsemete tundlikkuse rikkumine (pikaajalise kulgemisega).
Kodune ekspressdiagnostika sobib inimestele, kes vajavad pidevat glükoosisisalduse jälgimist. Sõeluuringu jaoks tehakse laborikatse.
Õigeaegse leevendusega kerge hüperglükeemia (6,7–8,2 mmol / L) ei kujuta tervisele ohtu. Püsiv, krooniline suhkru tõus põhjustab aga tõsiseid ainevahetushäireid, immuunkaitse vähenemist ja elundikahjustusi. Hüperglükeemia tüsistused võivad lõppeda surmaga. Tõsised tagajärjed on polüneuropaatia, mikro- ja makroangiopaatia.
Rasedate naiste kõrge glükoosisisaldus on rasedusdiabeedi märk. Patoloogiline seisund suurendab preeklampsia, enneaegse sünnituse, ägeda püelonefriidi, raseduse katkemise ja sünnitustüsistuste tekke riski. Balanopostiiti täheldatakse sageli kroonilise hüperglükeemiaga meestel ja naistel vulvovaginiiti..
Diabeedi sümptomid ei ole iseloomulikud glükoositaluvuse halvenemisele. Kuid see seisund nõuab meditsiinilist korrektsiooni.
Miks on glükeemiline kontroll vajalik
Veresuhkru test võimaldab hinnata süsivesikute ainevahetuse seisundit.
Glükoositaseme tõus võib viidata järgmistele patoloogilistele seisunditele:
- diabeet;
- feokromotsütoom;
- türotoksikoos;
- akromegaalia;
- Itsenko-Cushingi sündroom;
- primaarne hüperparatüreoidism;
- somatostinoom;
- glükagonoom;
- pankrease patoloogia (pankreatiit, pankreasega seotud mumps, tsüstiline fibroos, hemokromatoos, vähk);
- hepatorenaalne puudulikkus;
- autoimmuunne agressioon kõhunäärme beetarakkude vastu.
Põhjused glükoositaseme langetamiseks:
- pikaajaline paast;
- süsivesikute toidu omastamise rikkumine (mao, soolte patoloogia);
- krooniline maksahaigus;
- insuliini antagonistide puudulikkusega seotud haigused (kilpnäärme, neerupealise koore ja hüpofüüsi hüpofunktsioon);
- funktsionaalne hüperinsulineemia (rasvumine, tüsistusteta 2. tüüpi suhkurtõbi);
- insuliinoom;
- sarkoidoos;
- kaasasündinud ensüümipuudus (Gierke tõbi, galaktoseemia);
- mürgitus;
- kirurgilised sekkumised seedetrakti organitesse.
Hüpoglükeemia tekib suhkruhaigete emade enneaegsetel lastel. See areneb ka tasakaalustamata dieedi korral, kus toidus on rohkesti lihtsaid süsivesikuid. Suhkurtõbi on hüperglükeemia peamine põhjus..
Kuidas testiks valmistuda
Õige ettevalmistus on hädavajalik laboratoorseks glükeemiliseks kontrolliks.
Kuidas õigesti testida:
- Veri võetakse tühja kõhuga. Eelõhtul võite süüa ainult madala kalorsusega valku sisaldavaid toite.
- 12 tunni jooksul välistage alkohol, suitsetamine, piirake füüsilist aktiivsust.
- Uuringupäeval võite vett juua.
- Üks päev enne vereproovide võtmist tühistatakse süsivesikute ainevahetust mõjutavad ravimid (seda küsimust arutatakse arstiga).
Tulemust võivad mõjutada unepuudus, ägedad nakkushaigused, pikad reisid. Analüüsi ei saa teha pärast füsioteraapia protseduure, röntgenuuringuid, operatsioone. Glükeemia hindamiseks võetakse sõrmelt venoosne või kapillaarveri.
Küsige oma arstilt, kas saate kodus suhkrut mõõta veresuhkru mõõtjaga. Kodune ekspressdiagnostika sobib inimestele, kes vajavad pidevat glükoosisisalduse jälgimist. Sõeluuringu jaoks tehakse laborikatse.
1. tüüpi diabeedi korral on soovitatav enne iga insuliinisüsti teha glükeemiline hindamine. Mõlemat tüüpi diabeedi korral kontrollitakse veresuhkru taset iga päev hommikul. Üle 40-aastastel ja riskipatsientidel (rasedatel, päriliku eelsoodumuse ja rasvumisega inimestel) soovitatakse regulaarselt jälgida glükeemiat.
Veresuhkrutesti dešifreerimine
Veresuhkru taseme määramiseks kasutatakse kõige sagedamini andmete arvutamist millimoolides liitri kohta (tähistus - mmol / l). Sellisel juhul võib määrata mitmesuguseid laborikatseid:
- glükoositaseme biokeemiline vereanalüüs;
- vere glükoositaluvuse test koos treeninguga (tühja kõhu glükoositaluvuse test koos treeninguga);
- glükoositaluvuse test C-peptiidide jaoks;
- glükeeritud hemoglobiini analüüs;
- fruktosamiini taseme analüüs;
- rasedate naiste veresuhkru taseme analüüs (glükoositaluvuse test raseduse ajal).
Glükoosi kontsentratsiooni määr venoosse ja kapillaarveres erineb.
Hüpoglükeemia areneb diabeedihaigetel sageli toitumisvigade taustal. Selles patsientide rühmas peab olema annus kiiresti seeduvaid süsivesikuid (paar kuubikut suhkrut, magus mahl, šokolaaditahvel).
Tabel veresuhkru testi normi dekodeerimisega