Üks levinumaid põõsaid metsades on sarapuu (Corylus). Sarapuud peetakse väärtuslikuks puuks. Selle viljad on tervislik ja maitsev maiuspala inimestele ja loomadele..
Sarapuupähkleid kasutatakse paljudes tegevusvaldkondades: põllumajanduses, kosmeetikas, alternatiivmeditsiinis, toiduainetes ja puidutööstuses. Eraaianduses ja metsanduses on harilik sarapuu pälvinud tunnustust.
Ajalooline viide
Info sarapuu ilmumise täpse kuupäeva ja koha kohta pole säilinud. Selle kohta, et see on Kaukaasias aretatud üle 6 tuhande aasta tagasi, mainitakse ainult kirjalikult. Mitusada aastat on pähkleid kasvatatud paljudes Euroopa riikides..
Venemaal ei olnud enne bioloog Michurini valimistöö algust kultiveeritud pähklist midagi teada. Kuid juba eelmise sajandi alguses sai riik teada oma sortidest. Neid eristas kõrge viljakus ja talvekindlus..
Põõsaste kirjeldus
Sarapuu on mitmeaastane taim, mis kuulub kaskede ja sarapuude perekonda. Ta elab keskmiselt 80 aastat. Taim võlgneb oma nime lehtede kuju eest, mis väliselt sarnanevad latika kehaga..
Välised omadused
Perekond Corylus ühendab kuni 10 m kõrguseid põõsaid ja kuni 20 m puid. Palli või muna kujulisel tihedal kroonil on püramiidne ülaosa.
Laiade ovaalsete sakiliste servade ja selgelt väljapaistvate veenidega sarapuu lehed muudavad taime hõlpsalt äratuntavaks. Õhukeste pikkade okste jaoks kinnitatakse lehtplaadid tugevate karvaste petioles'idega.
Sarapuu hakkab õitsema kevadel. Lilled jagunevad staminate (isane) ja pistillate (emane). Tolmukad on kõrvarõngastes. Sarapuult võib ühest pungast õitseda kuni viis 0,1 m pikkust kõrvarõngast.Naislilled on vähearenenud periantide ja pistikatega pungad. Neist ilmub punakas stigmade kohevus, mis näitab peidetud lillede arvu. Neid tolmeldavad tuul ja putukad.
Sarapuupähkel meeldib saagiga kaheksandal eluaastal. Vili on kollakaspruuni tooni kerajas pähkel, mis on peidetud kiivri moodi ümbrisesse. Pähklikoore pruun värv ja kuiv hõbepruun kate näitavad täielikku küpsust. Tavaliselt toimub see augustis..
Taime vars on pikk, peaaegu tasane ja painduv. Sarapuukoor on katsudes sile ja hallikaspruuni värvusega. Juurestik on võimas, kuid samal ajal paikneb juurte põhiosa maa pealmises kihis, mis ei võimalda sarapuul sügavusest niiskust vastu võtta.
Kus kasvab sarapuupähkel
Pinnase suhtes pole taim liiga nõudlik. Kuid see näitab viljaka pinnase suurimat saaki, happesuse poolest neutraalset ja kerget koostist. Tihe pinnas mõjutab vilja negatiivselt.
Sarapuude jaoks peetakse kõige vastuvõetavamaks sooja kliimat. Sarapuu kasvab Lõuna-Euroopas, Venemaal, Gruusia, Valgevene metsades ja steppides.
Sarapuupähklid pole tegelikult sarapuupähklid
Nende peamine erinevus on see, et sarapuu on looduslik põllukultuur, samas kui sarapuupähklid esindavad sarapuu parimaid sorte. Sarapuupähklid armastavad soojust, nende viljad on suuremad ja parema esitusviisiga. Kuid sarapuu on kasulikkuse liider, kuna see kasvab looduslikes tingimustes..
Sarapuu sordid
Kokku eristatakse 17 sarapuuliiki. Kõige kuulsamad on Ameerika sarapuu, harilik, hiina, puu, Colchis ja teised.
Iga liik sisaldab erinevaid sarapuu sorte. Ainult postsovetliku ruumi territooriumil on teadlased uurinud rohkem kui 60 tükki. Need on erineva suuruse, kuju, maitse, külmakindluse poolest. Paljud neist on aretatud harilikust sarapuust: Panakhesky, Pervenets, harilik sarapuu sort "Fuscorubra".
Harilik sarapuu (Corylus avellana)
Kuuemeetrine põõsas koosneb paljudest tüvedest ja lopsakast võrast. Corylus avellana ainulaadsus on see, et see õitseb enne esimeste lehtede õitsemist. Puuviljad kasvavad üksikult ja kahekaupa või enam. Pallikujulised mutrid on 1,8 cm pikad ja kuni 1,5 cm läbimõõduga.
Taimede kasv sõltub eluetapist. Algusaastatel on kasv peaaegu nähtamatu. 6. aastapäevaks muutub see aktiivsemaks, mida tõendab noorte võrsete ilmumine.
Harilik sarapuu ühendab üle saja sordi. Domineerival positsioonil on Panaches. Sarapuu dekoratiivsete sortide hulka kuuluvad Aurea, Contorta, Purpurea, harilik sarapuu "Fuscorubra".
Sarapuupähkel (Corylus colurna) või karupähkel
30-meetrine puu elab umbes kakssada aastat. Treelike sarapuust või karupähklist eristub peenike valkjashall tüvi, koonusekujuline kroon.
Puu on valiv, vastupidav keskkonnareostusele ja pakasele ning talub pikka põuda. See näitab viljakal maal oma parimaid omadusi. Venemaal on karupähkel kaitse all, seda kasvatatakse kaitsealadel.
Mandžuuria sarapuu (Corylus mandshurica)
See on kõrge kuni 5 m pikkune põõsas, millel on palju hargnenud võrseid. Seda kasvatatakse tervendava maiuse saamiseks ja aia kaunistamiseks. Piklikud pähklid on kaetud õhukese kestaga ja okastega ümbrisega. Mandžuuria sarapuu on hästi kohanenud madalate temperatuuride ja varjudega.
Mitmelehine sarapuu (Corylus heterophylla)
Põõsas ulatub kuni 3 m. Sellel on ilus tume roheliste lehtede võra. Kevadel õitsemise ajal on neil punakas toon ja sügisel muutuvad nad kuldoranžiks ja kuldkollaseks..
Corylus heterophylla, mis ladina keeles tähendab kirevat sarapuud, eristub ümarate viljadega, mis on pealt lamestatud. Pähklid on suurepärase maitsega.
Harilik sarapuu on vastupidav põuale ja madalatele temperatuuridele. Selle levikuala on Siberi, Ida-Aasia.
Punalehine sarapuu
Corylus avellana tähendab harilikku sarapuud ja punane majesteet tähendab punalehist. Sarapuu näeb Burgundia krooni tõttu originaalsem välja. Põõsa suurus ulatub 4 m. Pärast õitsemist arenevad viljad punases ümbrises. Pähklituumadel on roosa varjund ja suurepärane maitse.
Sarapuupähkel Red Majestic on tervislike hõrgutiste allikas. Koristatud suve lõpus - varasügisel. Viljade küpsust tõendab nende tumepruun värvus..
Punane sarapuu on nutikas lahendus maastiku kujunduses. Sellest on ehitatud hekid ja need on eraldi kompositsioonides. Eemalt meenutab taim suurt punast telki.
Vene Föderatsiooni territooriumil ja naaberriikides eristatakse punalehise pähkli mitut sorti. Kasvatamiseks on parimaks tunnistatud Moskva Rubin. Punane majestiс on termofiilne taim. Punalehine sarapuu ei pea alati vastu Venemaa teatud piirkondade karmidele ilmastikutingimustele.
Suur sarapuu (Corylus maxima) või langobard
See on liik, mis pani aluse sarapuu kultuurilisele kasvatamisele. Selle nimi pärineb Lombardia piirkonnast Itaalias. Põõsad jõuavad 10 m kõrgusele. Krooni esindavad sakiliste servadega ümarad lehed.
Puuviljad kasvavad pika varre kaupa 3-6 tükki. Ühe mutri pikkus on 25 mm, läbimõõt on 15 mm. Suurt sarapuud leidub Türgi, Itaalia metsades.
Paljundamine
Sarapuu paljuneb mitmel viisil:
- Seemned. Enamasti toimub see paljunemisteek looduses. Küpsed viljad langevad maa pinnale, jäävad talveunne ja idanevad kevadel. Aiakrundil peaks sellisel viisil sarapuu külvamine olema talve alguseks. Harrastusaednikud aga seemnest ei kasva. Nad teavad, kui kaua kasvab generatiivselt aretatud sarapuu. Lisaks on väga väike tõenäosus, et vähemalt ühel seemikul tuhandest on sordiomadused..
- Võrsed. Võrsed eraldatakse sarapuust ja istutatakse uude kohta.
- Pistikud. Küpsest oksast lõigatakse noor vars ja istutatakse väikesesse kasvuhoonesse. Selleks, et see hästi juurduks, peab muld olema koostiselt lahti..
- Kihid. Oksad painutatakse maani ja koor eemaldatakse neilt pinnasega kokkupuutepunktides. Siis nad kinnitavad nad maapinnale. Kohad, kus juured peaksid tulevikus ilmnema, kastetakse ja kaetakse maaga.
- Istikud, mida vabalt müüakse aednikele mõeldud poodides.
Kui kellelgi on läheduses metspähklipuu, võite mõne seemiku välja kaevata ja proovida neile istutada sarapuupähkli sorti..
Sarapuupähklite hooldus
Taim nõuab esimesel eluaastal põhitähelepanu. Hooldus hõlmab kastmist, väetamist, pügamist, kaitset ebasoodsate tingimuste eest.
Kastmine
Aedapähkel tuleb õigeaegselt joota. Niiskuse puudumine mõjutab negatiivselt õienuppude teket ja vilja. Pärast seemiku istutamist tuleks esimene jootmine korraldada hiljemalt 7 päeva jooksul. Kasvuperioodil kastetakse sarapuu 6 korda. Mitmeaastase taime ühekordne veevajadus on 60–80 liitrit.
Keskmiselt soovitatakse kasta üks kord kuus. Seda tehakse sagedamini kuival suvel. Vihmaperioodil ei vaja taim täiendavat veekogust..
Selleks, et aedapähkli põõsas saaks piisavalt hapnikku, tuleks järgmisel päeval pärast kastmist muld kobestada. Tüve ümber istutatud sinepi, lupiini, kaera multšikiht aitab niiskuse kiirest aurustumisest.
Pealmine riietus
Väetisi antakse taime varrelähedasele alale. Sügisel suureneb sarapuu vajadus kaaliumi ja fosfori järele, nii et sel ajal tuleks seda toita 30 grammi seguga. kaaliumisool, 4 kg. huumus ja 50 gr. superfosfaat.
Kevadel on sarapuupähklitel lämmastikupuudus, seetõttu lisatakse mulda 30 grammi. karbamiid. Juulis korratakse seda protseduuri nii, et sügiseks on kõik viljad võrdselt küpsed. Noori põõsaid on soovitatav väetada huumusega iga 2 aasta tagant. Ühe taime alla kantakse umbes 10 kg. orgaanika.
Õitsev sarapuupähklite hooldus
Sarapuupähkli õitsemine näitab selle õiget arengut. Sarapuu hakkab õitsema kevade keskel, kui õhutemperatuur on 12 kraadi..
Enne lehestiku ilmumist õitsevad põõsastel kõrvarõngad. Nad võivad kasvada 3 cm võrra päevas, kui õhk on kuiv. 10 cm pikkuseks saavutanud kõrvarõngad lõdvendavad ja hajutavad õietolmu. Tolmeldamine kestab 12 päeva. Emaslilled püüavad enda ja naabruses asuvate taimede õietolmu. Seetõttu on soovitatav läheduses istutada rohkem kui üks põõsas..
Talvine sarapuu hooldus
Esimesed 3 talve on soovitav noored põõsad isoleerida. Selleks kasutavad aednikud spunbondi või lutrasili. Põõsaid saab kallutada ka maapinnale, katta kuuseokstega, peale saab luua lumepadja. Sellised meetmed kaitsevad sarapuu külmumise eest. Mitmeaastased taimed ei vaja isolatsiooni.
Pähklipuu lõikamine
Kevadet peetakse ideaalseks pügamise ajaks. Dekoratiivsetel eesmärkidel on sarapuu kõige otstarbekam teha põõsa kujul. Esimene pügamine toimub nädal pärast istutamist..
Teine pügamine tehakse järgmisel kevadel. Kahjustatud, purustatud, keerdunud võrsed eemaldatakse. Tugevamad võrsed jäävad põõsastele. Tulevikus on aedniku peamine ülesanne aegsasti harvendada ja sanitaarlõikus teha..
20-aastaseid taimi tuleks noorendada, et nende tootlikkus ei väheneks. Selleks vabanevad nad igal aastal 2-3 vanast tüvest, jättes nende asemele 2-3 noort võrset..
Haigused ja kahjurid
Sarapuu kaitsmiseks kollatäpi, diplodioosi, jahukaste ja muude seeninfektsioonide eest on soovitatav perioodiliselt kuivad oksad ära lõigata, kahjustusi ravida vasksulfaadiga. Aedapähkli lehti tuleks pihustada fungitsiididega.
Sarapuu peamised kahjurid on volnanka, koi ja pähklikärsakas. Nad närivad kestasid ja kahjustavad tuuma, kannavad seenhaigusi ja vähendavad saagi saaki..
Nende vastu võitlemiseks võetakse kõikehõlmavad meetmed: nad hävitavad vastsed mullas, koguvad putukatest põõsastest, töötlevad taime insektitsiididega.
Maandumine
Sarapuupähkel armastab hästi valgustatud kohti ja neutraalse happesusega lahtist mulda.
Kevadel istutatakse taim enne mahla voolamise algust. Istutamiseks valitakse tugevad 0,5 m pikkuste juurtega taimed. Protsess koosneb mitmest etapist:
- Valmistage 30 päeva enne istutamist ette umbes 8 m sügavad augud.
- Paigaldage 0,1 m paksune killustiku drenaažikiht.
- Valage eelnevalt ettevalmistatud maa, huumus, 0,2 kg segu. puutuhk.
- Vala auku ämber vett.
- Asetage seemik auku ja piserdage igast küljest mullaga. Juurekael peaks välja ulatuma 20 mm. mullapinnalt.
- Kasta seemik.
- Loo pagasiruumide ringidesse multšikiht saepuru või sõnnikut.
Samamoodi istutatakse sarapuu sügisel 3-4 nädalat enne külma ilma saabumist..
Kasulikud omadused ja vastunäidustused
Rikkaliku keemilise koostise tõttu on taim ennast tõestanud kui ebatraditsioonilist ravimit paljude vaevuste raviks. Sellel põhinevaid ravimeid kasutatakse maksahaiguste, veenilaiendite, tromboflebiidi korral.
Eesnäärme raviks kasutatakse kreeka pähkliõli ja sarapuu ekstrakte. Puljongid aitavad suhkruhaiguse korral vereringe normaliseerimiseks. Pähklipalsamid on ennast kosmetoloogias tõestanud.
Äärmiselt ettevaatlikult on hüpertensiivsete patsientide jaoks vaja kasutada sarapuupähkleid. Tuleb meeles pidada, et põõsa koore ja lehtede infusioonid suurendavad survet. Pähkleid peetakse tugevaks allergeeniks, need võivad süvendada mitmesuguseid nahahaigusi.
Sarapuu on mitmekülgne taim, mis saab kaunistada isiklikku maatükki, toita seda oma rikkalike maitsvate puuviljadega ja ravida paljusid haigusi. Peaasi on tema eest korralikult hoolitseda ja siis maksab sarapuu mitterahaliselt tagasi.
Kuidas sarapuu õitseb
Sarapuupähklid (sarapuupähklid) on populaarsust kogunud oma maitse ja kasulike omaduste poolest. Aednikud armastavad taime vähenõudlikkuse, vähenõudlikkuse, lihtsa põllumajandustehnoloogia tõttu.
Sarapuu ja sarapuupähkel mis vahe on
Botaanika seisukohalt on see üks ja sama taim - põõsas (harvemini puu), mis kuulub Kaskede perekonda. Sarapuid on rohkem kui 20 liiki. Kuid erinevused on endiselt olemas ja väljenduvad järgmiselt:
- on üldtunnustatud, et sarapuu on looduslik sarapuu ja sarapuu on kodustatud sarapuu, samuti selle hübriidsordid;
- sarapuupähklid on suure saagikusega, suured viljad;
- sarapuu kannab vilja ebastabiilselt, sellel on väikesed ümarad pähklid;
- kõik sarapuupähklite sordid pole külmakindlad, samas kui sarapuu talub külma hästi;
- sarapuupähklites on rohkem kaloreid, kuigi toiteväärtus ja koostis on võrreldavad. Sarapuupähklid on hinnatud nende looduslike kasvutingimuste poolest.
Kuidas sarapuupähklid õitsevad
Sarapuupähkel on heteroseksuaalsete õitega, see taim on ühekojaline. Tuule poolt tolmeldatud. Isasõisi leidub pungades, kust nad õitsevad kõrvarõngaste kujul, ühest pungast kaks kuni viis tükki. Pikkuses võivad need ulatuda 10 cm-ni. Naiste lilled asuvad võrsete ülaosas ja näevad välja nagu pungad. Lill on pistik, mis on sulandunud perikarpiga. Emaslill on mõned punased stigmad, mis ulatuvad pungast veidi välja. Räsitud pung näitab, et pungas on palju emasõisi ja võimalus saada rikkalikku saaki on suurem..
Punased stigmad püüavad õietolmu. Aeg, mil isaslill tolmuma hakkab, on sordist erinev. Soodsa ilma korral - kuiva ja päevase temperatuuri korral alates +12 - kasvab kassikesi päevas kolm sentimeetrit. Kuiva sooja õhu mõjul pragunevad tolmukad ja lasevad õhku umbes neli miljonit tera. Tuul levitab õietolmu kogu põõsale ja naabertaimedele. Isasõite tolmlemine kestab 4–12 päeva.
Kui sarapuu õitseb
Sarapuu õitsemine kestab reeglina aprillist kuni lehtede ilmumiseni. Õitsemise algus sõltub looduslikest tingimustest. Temperatuurinõue on päeval 12 kraadi. Pealegi peaks see õhutemperatuur olema mitu päeva stabiilne. Vihmasadu kajastub ka õitsengus. Sooja, kuid vihmase ilmaga ei kiirusta isasõied õietolmu vabastama, nad kasvavad kaks korda aeglasemalt, kohanedes parimate ilmastikutingimustega.
Miks sarapuupähklid ei õitse
Millal ja kuidas sarapuu õitsemist arutati eespool. Õitsemine on näitaja, et taim areneb õigesti. Miks sarapuu õigel ajal ei õitsenud? Üheks põhjuseks on lillede külmumine talvel. Värvide moodustumine toimub käesoleval aastal. Lilled talvituvad pungades. Kui talv oli pakane, siis on tõenäoline, et lilled külmusid ja puu sel põhjusel ei õitsenud..
Lisaks sõltub sarapuupähklite õitsemise aeg kevadest. Külm ja pikk rohkete sademetega kevad lükkab õitsemise alguse edasi.
Sarapuu ja sarapuupähklid - kaunistavad aeda ja annavad saaki maitsvatest ja tervislikest pähklitest
Hazel on Berezovide esindaja. Looduslik elupaik on Euraasia ja Põhja-Ameerika. Aednikud istutavad tavaliselt hariliku sarapuu või sarapuupähkleid. Ja sarapuupähkleid on tavaks nimetada tavaliseks sarapuuks, Ponticuks ja suureks. Sarapuu on üks iidsemaid kultuurtaimi Euroopas. Ta tuli Venemaale 1773. aastal, kui ta vahetati naha ja sameti vastu. Tänapäeval peetakse pähkleid inimese toitumise oluliseks osaks, kuid nad pole kaugeltki lemmiktoode..
Seda seetõttu, et mitte kõik ei tea, kui palju need puuviljad kasulikke aineid sisaldavad. Tulenevalt asjaolust, et see taim pole Venemaal nii populaarne, imporditakse seda sageli sooja kliimaga naaberriikidest - Aserbaidžaanist, Türgist ja Gruusiast. Kuid seda saab oma kätega kasvatada ilma suurema töö ja rahata. Nüüd õpime, millised on sarapuuviljade hooldamise, kasvatamise ja kogumise peamised soovitused.
- Pähkli kasvatamine potis
- Sarapuupähklite istutamine mulda
- Istmete valik
- Pinnase ettevalmistamine
- Maandumiskaev
- Hoolduse ja küpsemise aja peensused
- Kastmine
- Väetiste valik ja söötmine
- Multšimine
- Valmistumine talveks
- Kahjurid ja haigused
- Puuviljade kogumine ja ladustamine
Pähkli kasvatamine potis
Kui sarapuupähkleid kasvatatakse kreeka pähklitest, siis peate leppima tõsiasjaga, et sarapuupähklid kasvavad sellistes tingimustes piisavalt kaua. Lõppude lõpuks ilmuvad viljad alles 6-10 aastat pärast taime istutamist. Kiirem variant oleks lihtsalt osta valmis istik, mis on jõudnud kaheaastaseks. Sellisel juhul ilmub saak 3-4 aasta pärast..
Kreeka pähklitest on kodus võimalik sarapuupähkleid kasvatada, kuid on oluline meeles pidada, et sordi omadused ei säilitu. Seda meetodit kasutatakse uute liikide aretamiseks. Istutamiseks mõeldud pähkel tuleb valida ilma vigadeta, see peab olema suur, ilus ja kvaliteetne. Ainult sel juhul on põõsad tavalise saagikoristuse korral hästi arenenud. Õppime, kuidas sarapuupähkleid pähklist istutada.
Kõigepealt peate selle idanema. Selle tulemuse saavutamiseks pannakse seemned veega või märja liivaga anumasse. Pärast esialgset kihistumist omandavad pähklid suurema idanevuse ja vastupidavuse halbadele keskkonnateguritele. Kui seemned on tärganud, tuleks need sisestada 6–7 sentimeetri sügavusele mullapotti. Parem on valida madala happesuse indeksiga, kerge tüübi ja niiske konsistentsiga muld..
Toitainete hulga suurendamiseks ja edukamaks arenguks on soovitatav maa segada komposti või huumusega, säilitades samas proportsioonid. Kogu sarapuupähklite kasvatamine potis võib kesta umbes kaks aastat. Kogu selle aja peaksite regulaarselt jälgima mulla mõõdukat niiskust ja kvaliteetset valgustust. Võite viia isendi avatud pinnale, kui selle kõrgus on 15 sentimeetrit ja varre juureosa paksus on 3 mm.
Sarapuupähklite istutamine mulda
Sarapuupähklite istutamine ei nõua palju tööd, sest see taim pole eriti kapriisne. Seetõttu sobib muld peaaegu igat tüüpi. Aednikud soovitavad sarapuupähklid sügise hakul avamaale istutada, sest madalal temperatuuril muutub taim külmakindlamaks. Enne selle protseduuri läbiviimist on soovitatav potti koos idandiga pikka aega tänaval hoida. Vaatame lähemalt, kuidas pähklist sarapuupähkleid kasvatada.
Istmete valik
Kuna taim ei ole mullatüübi suhtes kapriisne, on ainult mõned nüansid, mille järgimine suurendab saaki ja selle edukust.
- Parem on valida mustandita koht;
- Sarapuupähklite kasvu ja elu piirkond peaks saama palju päikesevalgust;
- Liiga soised ja vastupidi üle kuivatatud kohad ei sobi ka;
- Seemiku ja täiskasvanud naaberpuu vahel tuleb säilitada 5-meetrine kaugus;
- Must muld on soovitatav veidi lahjendada liiva või huumusega. Seega muutub muld kergemaks;
- Parem on vältida liiga kõrge happesusega mulda;
- Kõige sobivam variant oleks hall metsamaa, sest seda tüüpi pinnas on sarapuule loomulik;
- Kui läheduses on põhjavesi, on sellel taimele kasulik mõju;
- Kui muld osutus sellest hoolimata väga happeliseks, saab seda probleemi lubja lisamisega parandada;
- Sarapuupähklite istutamisel mäenõlvadele on parem valida loode- või kirdepool. Lõunakülg muudab õitsemisperioodi varasemaks. Seetõttu on suur tõenäosus, et pähkel ei pea külmumist vastu..
Pinnase ettevalmistamine
Sarapuupuu või -põõsas eelistab lahtist pinnast, nii et umbes 6 kuud enne seemiku istutamist tuleks mulla pind üles kaevata. Sel ajavahemikul on soovitatav mulda lisada ka väetisi, mille koostis sisaldab kaaliumi ja fosforit. Sarapuupähklite edukale arengule võivad kaasa aidata nii huumus kui ka kompost. Kui valitud piirkonnas on pidevalt seisvat vett, siis on vaja korraldada drenaažimehhanism.
Kui sellist võimalust pole või pole soovi süsteemi üles ehitada, on parem kaaluda mõnda teist kohta. Ülekuivatatud mulla kvaliteedi parandamiseks väetage huumuse või kompostiga. Avatud koha korral, kui mustandeid on palju, on vaja ehitada taimele kvaliteetne kaitse..
Näiteks saab selle probleemi lahendada kiltkivi või heki ehitamisega. Sarapuupähklite väljatöötamise ajal on oluline regulaarselt jälgida umbrohtude puudumist. Selleks peate kindlasti saidi üles kaevama.
Maandumiskaev
Sarapuupähklite ava mõõtmed on 50 * 50 cm. Väärib märkimist, et augu asukoha valimisel on oluline hoida naabruses asuvate suurte puude vahekaugust vähemalt 5 meetrit. Sarapuupähkleid saab istutada ka hekiks. Tiheda aia säilitamiseks tuleks istikud istutada iga 2-3 meetri järel.
On huvitav saladus, mis võib parandada maa kvaliteeti ja vältida umbrohu tekke ohtu. Sellise tulemuse saavutamiseks peate meie põõsa esimestel eluaastatel istutama seemikute vahele aia tüüpi taimi.
Niisiis toimub sarapuupähklite kasvatamine mitmes järgmises etapis:
- Me kaevame auke ja keskel valame väikesi künkaid;
- Kui kasutame ostetud seemikuid, mis on juba 1-2 aastat vanad, on parem neid kõigepealt mitu tundi savilahuses leotada. See suurendab nende juurdumisvõimet;
- Me tasandame risoomi mööda seda kühmu;
- Puista see pealmise mullakihiga, mis segatakse kompostiga võrdsetes osades;
- Abiks on käputäie mükoriisa ja mineraalväetiste lisamine;
- Seejärel tihendame mulla hoolikalt, et mitte kahjustada juurestikku;
- Iga taime alla teeme süvendeid ja valame nendesse 2 ämbrit vett;
- Valatud vedeliku peale on soovitatav panna rohi või saepuru. See protseduur aitab niiskusel kauem pinnases püsida;
- Kui seemiku kõrgus on üle 15-20 sentimeetri, siis võite selle ülaosa ära lõigata;
- Me paneme istiku lähedale pulk ja ühendame üksteisega.
Tuleb meeles pidada, et nii valmis seemiku ostmisel kui ka sarapuupähklite kasvatamisel pähklist on tõenäosus, et see edukalt areneb, minimaalne. Ostes on oluline arvestada, milliseid tingimusi ja kliimat valitud koopia vajab. Täieliku kasvu tõenäosuse suurendamiseks on soovitatav istutada mitu pähklit korraga. Kui idust saab täiskasvanud põõsas, on soovitud sordi omadustega sarapuupähklit lihtne pookida..
Hoolduse ja küpsemise aja peensused
Sarapuupähkel on taimestiku pretensioonitu esindaja. Sel põhjusel istutavad seda sageli algajad aednikud, mitte ainult pikaajalised aednikud. Kuigi pärast istutamist ei vaja sarapuupähklid liiga hoolikat hooldust, on siiski teatud punkte, mida ei tohiks unustada. Nendes tingimustes võib oodata pidevalt rikkalikku saaki..
Kastmine
Künnihoolduse üks oluline aspekt on õigeaegne jootmine. Esimene kastmine tuleb teha nädal pärast seemiku istutamist. Kui säästate vee pealt, mõjutab see negatiivselt puuviljade küpsemist ja õienuppude moodustumist. Kasvuperioodi saabudes langeb kastmisvajadus selle aja jooksul 5-6 kastmiseni. Iga protseduuri jaoks peaks täiskasvanud isendi kohta võtma 60–80 liitrit vett.
Kui suvi on kuiv, siis on kastmine veelgi vajalikum. Seda tuleb suurendada, sest sarapuupähklid armastavad väga niiskust. Ja kui suvi osutus vihmaseks, siis võite kastmisega üldse oodata.
Keskmine nõutav kastmissagedus on üks kord iga 4 nädala tagant. Protseduur ise tuleb ka targalt läbi viia. Näiteks ei tohiks kogu vett korraga välja valada, moodustades pagasiruumi ümber lompi. Vedelik on parem valada osade kaupa. Tänu sellele lähenemisviisile imendub see õigeaegselt. Järgmisel päeval pärast sellist tööd tuleb muld lahti lasta.
Väetiste valik ja söötmine
Muidugi sõltub see, kui tihti ja milliseid sarapuupähkleid väetatakse, mullatüübist, milles see areneb ja kasvab. Mida rikkam on muld mineraalainete poolest, seda vähem tuleb seda väetada. Kuid söötmisel on põhireeglid. Näiteks kantakse riiet esimest korda enne sarapuu istutamist..
Selleks kasutatakse huumust, komposti, samuti kaaliumi ja fosforit sisaldavaid väetisi. Edasised sarnased protseduurid viiakse läbi üks kord, kui kevad saabub. Nendel eesmärkidel kasutatakse ämbris huumusega sõnnikut, samuti puutuhka ja komposti. Kogenud aednikud ei soovita lämmastikväetisi lisada, kui muld on viljakas. Vastasel juhul toob see kaasa rohelise roheluse kasvu ja saagikus väheneb..
Ja piirkondadele, kus on viletsat, kuiva ja viljatut tüüpi maad, on pealmine riietumine ainult kasulik. Samuti soovitatakse pähklite moodustamise ajal lisada igaks juhuks 0,5% karbamiidi. See protsess toimub tavaliselt juunis.
Multšimine
Umbrohu väljanägemise tõenäosuse vähendamiseks ja vajaliku niiskuse koguse säilitamiseks on põõsaste ümbrus multšitud. Enne selle töö tegemist on soovitatav muld rohida ja ala lahti lasta. Seejärel saate kasutada komposti, kuiva rohtu, turvast, põhku ja saepuru. Kui ala on selline, et vihmasadu pole kaugeltki haruldane, siis saab hakkama ka multšita.
Valmistumine talveks
Sarapuu on palju sorte. See võimaldab teil valida teatud piirkonnale kõige sobivama tüübi. Seetõttu viivad õigesti valitud põõsad talveperiood rahulikult aega, kui nad arenevad ja tugevaks muutuvad. Mis puutub noortesse isenditesse, siis on parem neid täiendavalt kaitsta pakase mõju eest..
2-kraadise pakase korral on soovitatav teha kahekihiline kate mis tahes lausriidest, näiteks kedratud. Varjuprotsess peaks algama sellest, et me painutame oksad maapinnale, surume mõne esemega ja seejärel levitame materjali kaitseks. Talveperioodiks on vaja multš eemaldada, et sinna ei saaks kahjurid sisse elada..
Kahjurid ja haigused
Loodusliku elupaiga territooriumil ei jää sarapuu oravatele, hiirtele, rähnidele, metssigadele märkamatuks. Aias võib seda ohustada ka kahjurid ja haigused. Mõnda neist ja kuidas nendega toime tulla, kirjeldatakse allpool..
- Sarapuupungade lestal on läikiva pinnaga ovaalne keha. Nende pikkus on 0,18-0,22 mm. Võitluseks kasutatakse putukamürki. Tõsiste kahjustuste korral korratakse protseduuri uuesti 14 päeva pärast..
- Ämbliklestad on sageli rohelist värvi. Nad elavad sageli arvukalt lehtede alaküljel. Nende hävitamiseks kasutavad nad majapidamiste lahendust. seepe ja kemikaale peetakse viimaseks abinõuks.
- Kreeka pähklikärsakas on pika kärbikuga 8 mm oliivipruun putukas, mis võib ilmneda mai lõpus või juuni alguses. Täiskasvanute vastu võitlemiseks kasutatakse keemilisi aineid ja sügisel ja varakevadel mulla kündmine letšinka vastu tuleks läbi viia.
- Pähklipuu jooksja värviti punakaspruunide värvidega. Kuna see ei tee palju kahju, siis keemiat tavaliselt ei kasutata. Kuid raskete juhtumite korral on selliseid abinõusid nagu Karate, Zeon.
- Sarapuustangelil on piklik korpus ja pikad antennid. Probleemi lahendamiseks haritakse mulda sügavalt ja nende putukate toitumisperioodil kasutatakse keemilisi aineid..
- Lehtede elevantidel on läikiv pind. Neid väikseid vigu ilmub suve algusest kuni keskpaigani hulgaliselt. Nendega saab võidelda samamoodi nagu kärsakatega..
- Sarapuu lehetäide pikkus ulatub 1,5-2,5 mm ja värvitakse tavaliselt heleroheliste värvidega. Soovitatav on kasutada ökoloogilise päritoluga preparaate. Ja lepatriinud on nende kahjuritega toimetulekuks tavaliselt loomulik meetod..
- Põhjakase saeleht on must herilane. Kui on palju kahju, peate kemikaalidega võitlema.
Haiguste hulgas on kõige levinumad järgmised:
- Hall mädanik - sümptomiteks on hall seeneniidistik. Ennetamiseks on oluline istutada põõsad soovitud kaugusega üksteisest, samuti harvendada taimi õigeaegselt. Võitlemiseks kasutage Nimrodit ja Discust.
- Jahukaste - tagaküljel on leheplaat kaetud valge pulbrilise laikuga ja kukub oodatust varem. Sügise saabudes hakkavad tekkima mustad eosed. Probleemi lahendamiseks kasutatakse spetsiaalseid preparaate, samuti eemaldatakse kõik lehed ja põletatakse.
- Monilioos - viljad muudavad oma värvi rohelisest pruuniks, hakkavad kahanema, mädanema ja lõpuks langema. Teine haiguse tunnus on eoste kobarate olemasolu loote pinnal. Ennetamiseks on vaja istutada istikud üksteisest õigele kaugusele. Juuni lõpus saate jalutada koos Topsini, Neoteciga.
Puuviljade kogumine ja ladustamine
Kui augustikuu lõpeb, saate vilju lihtsalt koristada. Koristamine on oluline enne, kui pähkel hakkab kestast eralduma ja kukkuma. See aitab vilju koristada minimaalsete kadudega..
Nõuetekohaseks ladustamiseks pannakse pähklid kuivasse ruumi. Samuti peab konteiner olema veekindel. Need tingimused on olulised niiskuse ja hallituse vältimiseks. Nõuetekohase säilitamise korral on viljad isegi 3 aasta pärast sama maitsvad kui korjatuna.
Sarapuupähklite kasvatamine: paljundamine, istutamine, hooldus, õitsemine, saak
Pähklid pole inimeste seas oma lemmiktoitude hulgas kaugeltki esikohal. See on tingitud asjaolust, et kaasaegsed inimesed mõtlevad harva sellele, mida nad söövad. Sarapuupähklid on tuttav toode neile, kes elavad külades ja külades. Linnaelanikud ei ole alati teadlikud toote suure hulga kasulike omaduste olemasolust. Sarapuupähkel on inimesele vajalik nii kogu keha normaalse funktsioneerimise säilitamiseks kui ka immuunsuse tugevdamiseks.
Taime keemiline koostis
Alustuseks tuleb märkida, et sarapuuviljal on veel üks nimi - "langobardi pähkel". Iidsetel aegadel töötasid sarapuupähklite kasvatamisel paljud inimesed. Tootel omistati ravivad omadused. Inimesed uskusid, et ta võib päästa patuse hinge Jumala karistusest. Kuid saladus ei peitu mitte pähklite maagilistes omadustes, vaid toote ainulaadses koostises.
Kasulikku toodet saab kodus lihtsalt kasvatada. Peamine on järgida kõiki taime istutamise ja kasvatamise reegleid. See toodab oma vitamiinide allikat. Kasulike omaduste poolest ületab see mõningaid tavalisi toidukaupu. Puuviljad võimaldavad teil saada sama palju valku kui lihatoodetes. Sarapuupähklite kalorite sisaldus on mitu korda suurem kui piim ja pagaritooted. Toode on palju rahuldavam kui šokolaad, kuid suhkrutase selles on palju madalam. Seetõttu on ta inimeste seas nii hinnatud..
Sarapuupähklid sisaldavad suures koguses erinevaid vitamiine, mineraale ja olulisi aminohappeid. Seal on peaaegu kogu rühm B, samuti vitamiinid C ja E. Kasulikud mikroelemendid hõlmavad järgmist:
- kaalium;
- magneesium;
- raud;
- kaltsium;
- fosfor;
- tsink;
- naatrium.
See on oluline lihaste ja liigeste normaalse seisundi säilitamiseks, samuti inimese kõigi siseorganite ja süsteemide normaalse funktsioneerimise säilitamiseks..
Organism võib saada kõik puuduvad toitained, tarbides igapäevaselt väikestes kogustes sarapuupähkleid. Mõnes mõttes on sarapuupähklid erinevate haigustega toimetulekul palju tõhusamad kui paljud tänapäevased ravimid..
Miks sarapuupähklid on kodus kasulikud
Sarapuupähkleid saab kodus kasvatada. Peamine on valida õige koht istutamiseks, nii et sarapuupähkel hakkab aktiivselt kasvama ja vilja kandma. Tänu sellele on majas alati olemas kasulik toode, mida saab kasutada mitmesugustes rahvapärastes retseptides terapeutilistel eesmärkidel..
Sarapuupähklite regulaarsel kasutamisel saate toime tulla kroonilise väsimusega. See toote omadus on kasulik ajal, mil inimesel on raske füüsiline töö või tal on väikesed lapsed. Pideva kurnatuse korral immuunsüsteem halveneb. See viib paljude ebameeldivate haiguste ilmnemiseni. Sarapuupähklid sobivad sarnaste haiguste ennetamiseks ja raviks.
Paljud arstid soovitavad südame-veresoonkonna haiguste ennetamiseks kasutada sarapuupähkleid. Imendumise parandamiseks on soovitatav kasutada pähkleid mee ja kuivatatud aprikoosidega.
Hoolimata asjaolust, et sarapuupähklite kalorsus on väga kõrge, soovitavad arstid tungivalt seda kasutada rasvumise korral. Peamine on mitte ületada lubatud päevamäära. Piisab sellest, kui täidate teid ja ei saada lisakaloreid. Kui inimene kogeb sageli stressi, mida ta on harjunud ära võtma, siis on kõige parem sellistel hetkedel sarapuupähkleid süüa. See on suurepärane vahend ilusa ja heas vormis figuuri hoidmiseks, samuti närvipingete leevendamiseks ja siseorganite töö taastamiseks..
Kuidas sarapuupähklid kasvavad
Paljud inimesed on kindlad, et sarapuud saab kasvatada ainult Venemaa lõunapoolsetes piirkondades. Kui see on korralikult hooldatud, toob see palju kvaliteetset saaki. Need, kes põõsaid kasvatavad, teavad, et kultuur ei salli kuumuse ja külma muutumist, samuti niiskuse puudumist. See toob kaasa taimeliikide külmumise või madala, halva kvaliteediga saagi saamise..
Kui hoolitsete sarapuupähkli eest korralikult ja järgite ka teatavaid põllumajandustehnoloogia saladusi, siis sarapuupähkel paljuneb ja kannab vilja ka teistes piirkondades. Kui õitsemine on möödas, moodustub hea tugev südamik, millel on huvitav maitse.
Kuidas istutada sarapuupähkleid kreeka pähklitest
Enne taime istutamist peate valima õige sarapuupähkli sordi. See peab sobima konkreetses piirkonnas kasvatamiseks, samuti ei tohi karta kohalikku kliimat ja ilmastikutingimusi. Kesk-Venemaal istutatavad õiged sarapuupähklite sordid on:
- President;
- Futkura;
- Tšerkess.
Neil on varjatud seemned, mis sobivad kohalikku mulda. Need sarapuu liigid kasvavad palju kiiremini kui nende noored kolleegid. Vilja kandma hakkavad nad 7 aastat pärast istutamist. Kui järgite kõiki hoolduseeskirju, on saak kvaliteetne, maitsev koos kõigi vajalike toitainete sisaldusega koostises.
Pärast õitsemist seotakse viljad sarapuule. Kui väljastpoolt pole negatiivset mõju, siis saab ühelt põõsalt 2,5 kg saaki. Keskmiselt jääb see vahemikku 700–1200 küpset pähklit. Igaüks neist kaalub umbes kaks grammi..
Kuidas valida sarapuupähkli istutamise koht
Paljud inimesed mõtlevad, kuidas sarapuupähkleid õigesti istutada, et saada igast põõsast maksimaalselt kasulikku saaki. Vaatame põhitingimusi maksimaalse tulemuse saavutamiseks..
- Pinnase iseloom.
- Valitud asukoht.
- Valgustus.
Kõik need tegurid mõjutavad sarapuupähkli kasvu, moodustumist ja vilja..
Kui ta tegeleb asjatundlikult aretusega, siis saab kasvatada hea taime, mis annab igal aastal palju kvaliteetset saaki. Mullaks on kõige parem valida aiakrundi loode- ja kirdeküljel asuv maa. Tavaliselt sisaldavad need alad niisket ja toitaineterikast mulda..
Kui muld sisaldab suures koguses soola, siis sarapuupähklid kui taim tunnevad end siin halvasti. Sellest saab sarapuupuude täieliku kasvu ja arengu ning ka saagikoristuse peamine takistus..
Kuidas istutada sarapuupähklit
Kõigepealt peate hakkama otsima head materjali, mis sobib põllukultuuride istutamiseks ja edasiseks kasvatamiseks. Sarapuud saab paljundada mitmel viisil. Nende hulgas:
- seemikud;
- oksad;
- seemikupähklid.
Istikute kasvatamiseks on kõige parem paljundada sarapuupähkleid. Kui võtate seemikupähkleid, siis pärast istutamist kuni saagikoristuseni võtab see liiga kaua aega. Sellisel juhul peate mõnda aega kulutama viljapõõsaste harude moodustamiseks..
Istutamine on kõige parem sügisel. Ideaalne aeg sarapuupähklite istutamiseks on oktoober. Kui mingil põhjusel ei olnud võsa sügisel võimalik istutada, siis seda saab teha varakevadel, nimelt märtsis. Peamine on noore taime hästi kastmine. Seda tehakse isegi siis, kui maa tundub pärast talve piisavalt niiske olevat. Uue sarapuupähkli kuju korral ei tohiks lubada kuiva mulda.
Mõnede agronoomide kommentaaride kohaselt levivad sarapuupähklid pügamise teel hästi. Selleks tuleb kevadel mullused võrsed maani painutada. Oksad tuleb istutada madalatesse aukudesse. Neist igaühe sügavus ei tohiks olla suurem kui 20 cm. Seejärel lõigatakse need ära, kuid mitte täielikult ja kaetakse maaga. Istutamise praeguses etapis on seemiku rohke veega kastmine väga oluline.
Selleks, et sarapuu sirgeks sirguks ja tuulte mõjul ei puruneks, tuleb võrsed siduda pulkade külge vertikaalselt, alustades hetkest, kui need kasvavad 10 cm kaugusel maapinnast. Kui pistikute eest hoolitsete hästi, siis sügiseks loovad nad juurtesüsteemi. Nüüd saab neid täiskasvanud põõsast eemaldada ja siirdada kohta, kus sarapuupähklitaim kasvab ja areneb edasi. Nõuetekohase hoolduse korral ilmub esimene saak umbes 7 aastat pärast siirdamist.
Sarapuu hoolduseeskirjad
Sarapuupähklid arenevad edukalt vaid hästi väetatud mulda istutatuna. Seda tuleb pidevalt niisutada. Võite istutada taime sõnnikusse, kaasa arvatud selle vedel lahus, või superfosfaadi ja kaaliumsoola segu. Seemiku istutamiseks ettevalmistatud augu ülaosas ja keskel jaotatakse väetisi. Juurte kavandatud leviku tsoonis olev muld tuleks tihendada, et see ei tolmuks.
Enne istutamist tuleb juured sirgendada, kasta lahusesse, mida nimetatakse kõnelejaks. Istutatud võrsete okste kujul olev maapealne osa tuleb siduda arvuliste sõidetud vertikaalsete pulkade külge. Õige õitsemise ja kultuuri edasise paljundamise tagamiseks peate teadma, kuidas noorte sarapuupähklite oksi korralikult lõigata. Pärast istutamist tuleb osa taime maapinnast ära lõigata, nii et see jääks umbes 20 cm kõrguseks.
Seemikute hooldus hõlmab:
- Mullaharimine.
- Mulla kastmine.
- Taime pügamine ja kujundamine.
- Kahjurite ennetamine.
Sarapuu põõsa lähedase pagasiruumi harimiseks peaks see olema kevadel ja hilissügisel. Selleks peate alusest tagasi minema vähemalt 20 cm võrra. Sügisel kaevake muld sõnnikuga üles, valage põõsa alla kuni 10 kilogrammi väetist. 200-liitrises tünnis kääritamise teel valmistatud lahus, mis on vastavalt 1/3 sõnnikust koos veega, on ennast edukalt tõestanud. Jätke segu 2 nädala jooksul. Enne jootmist lahjendatakse väetis veel pool veega.
Taime rohimine ja jootmine toimub vastavalt vajadusele. Peaasi on meeles pidada, et põõsad kasvavad kiiremini, õitsevad ja arenevad ka piisava niiskuse olemasolu tingimustes.
Kui sarapuupähkel lõigatakse õigeaegselt ja õigesti, mõjutab see otseselt sarapuupähkli õitsemist tulevikus ja ka selle vilja. Algusaastatel kasvavad juured sarapuul aktiivselt, 4. eluaastaks ilmub kuni 20 arenenud võrset. Nende hulgas peate valima 10 tugevat võrset, millest moodustub põõsas. Piisavalt noori ja piisavalt tugevaid võrseid saab lõigata ja kasvatada. Parim on seda teha hilissügisel pärast sarapuu lehestiku heitmist..
Kui sarapuu lehtedele ilmub suvel jahukaste ja muid parasiite on täheldatud ka lilledel, lehtedel või muudel taimeosadel, siis tuleks sarapuukrooni pritsida 1% -lise fugitsiidi lahusega..
Pärast taime õitsemist saab esimese saagi augustis. See juhtub ainult sarapuu nõuetekohase ja kaasaegse hooldamise korral. Istutamise hetkest kuni täieliku saagini peate ootama umbes 6-7 aastat. See on seda väärt. Selle tulemusena saate oma saidilt taime, millel on rikkalik vitamiinide, mineraalide ja muude toitainete koostis.
Kuidas sarapuupähklid (sarapuu) õitsevad, bioloogilised omadused
Kaukaasias ja Krimmis kasvatatakse suurt sarapuud ehk langobardi pähklit, mida sarnaselt harilikule sarapuule nimetatakse mõnikord sarapuupähkliteks..
Meie saidil on isekülviga kasvanud vähemalt tosin puud. mitme hektari suuruse tohutu sarapuu kõrval.
Kas teadsite, et kõrvarõngad on isased sarapuuõied. Ja ma näitasin reedel naissoost naisi Taavetile ja samal ajal pildistasin. Need on väikesed - paar millimeetrit. Mesilasi pole veel ja muid putukaid pole, nii et nad ei püüa meelitada. Arvutamine ainult tuule korral.
Sarapuupähkel on kahekojaline tuuletolmlevate õitega taim.
Isasõied (4 tolmukaga) kõrvarõngastes, õitsevad 2–5 ühest pungast, rippuvad, koosnevad arvukatest õitest, talvitavad lahtistes pungades - kassikannid. Emaslilled asetatakse jooksva aasta võrsete tippudele neerude soomuste kaenlasse. Naiste õisik sarnaneb väliselt pungaga. Lill koosneb pistikast, mis on sulatatud vähendatud perianthiga.
Emaslilled on väikesed, koosnedes erepunastest stigmakimpudest, mis on õienupu tipust vaevu nähtavad. Mida karvasemad stigmakimbud on, seda rohkem on pungas emasõisi ja seda enam tekib puuviljas seetõttu rohkem pähkleid. Stigma on loodud õietolmu püüdmiseks ja ilmub veidi varem kui isasõied hakkavad tolmu tekitama, kuid mõnes sordis on see vastupidi.
Õitsemine on sarapuupähklite eduka arengu näitaja. Õitsemisfaas algab aprillis enne lehtede avanemist. Kui õhutemperatuur jõuab päevasel ajal + 12 * C, hakkavad isased kassid kasvama kuni 3 cm päevas. Mida kuivem on õhk, seda kiiremini kõrvarõnga vars pikeneb. Kui ilm on vihmane, õhk on küllastunud niiskusega, siis kasvavad kassikad hoolimata soojusest aeglaselt - nad näivad ootavat halba ilma (niiskust) ja ootavad õitsemist soodsama ajani (anemofiilsed õietolm visatakse tolmukatest välja, kuiva õhu mõjul praguneb). Kõrvarõngaste pikkus ulatub 10 cm-ni, need lõdvenevad ja hakkavad "tolmu" tekitama, andes umbes 4 miljonit õietolmu tera (ja see on ainult üks kõrvarõngas - 4 000 000!). Õietolmupilvi kannab tuul ühelt põõsalt teisele. "Tolm" kestab 4-12 päeva, kuid mitte midagi: emasõied - punaste stigmade kobarad - avanevad kauem kui 2 nädalat ja nad "püüavad" kollase õietolmupilve kas omast või mõnest muust taimest.
Sarapuu (sarapuupähklid) bioloogilised omadused
Sarapuu ja sarapuupähklite kasvatamine langeb täielikult kokku
Sarapuupähkel on paljulubav pähklikultuur, see on suur põõsas. See esineb leht- ja okas-lehtmetsade looduslikes biotsenoosides, areneb metsas hästi puulatvade all, kuid varjus vilja ei kanna. Algul kasvab see aeglaselt, seejärel kiiremini. Kasvukiirus suureneb koos juurestiku arenguga. 4-5 eluaasta jooksul taime peatelje kasv nõrgeneb. See muutub kaldus ja sureb järk-järgult. 9-19 eluaastaks ületavad ülemised külgmised harud põhitelje ja moodustub horisontaalsete harudega küünistega lehvikukujuline kroon. Krooni tihedust suurendab kaherealine lehtede ja pungade paigutus. Valguse puudumisel hõivavad lehed horisontaalasendis ja asuvad harul nii, et nad üksteist ei varja. Väikesed lehed asetatakse suurte lehtede vahele, moodustades nn lehemosaiigi. Leheplaatide ja lehemosaiigi horisontaalne asend - valguse paremaks püüdmiseks mõeldud seadmed.
Hargnemine on tüüpiline ka tehase maa-alusele osale. Juurestik on võimas, kiiresti kasvav ja kaitseb mulda hästi väljavoolu ja erosiooni eest. Kuna juurestik on pealiskaudne, on taimed tundlikud ülemise kihi tihendamise suhtes (ümmargust tantsu ei soovitata asjatult puu all juhtida).
Taimed eelistavad viljakat mulda, vajavad valgust (punase lehega sarapuu vormid muutuvad varjus vähem heledaks), suhteliselt külmakindlad - nad taluvad külma temperatuuril 25–30 ° C ja madalamal. Nad õitsevad aprilli alguses, mistõttu kannatavad nad perioodiliselt külma käes. Vegetatiivsete pungade lahustumine toimub 3-4 nädalat hiljem kui õitsemise algus. Kõige tugevam on võrsete kasv täheldatud varakevadel - kui on olemas varuvarud, kuid neile ei meeldi nii liigne kui ka veepuudus.
Seemned idanevad mullas (1-2 aasta jooksul), idulehed püsivad metsaaluses kuni sügiseni. Esimese suve jooksul moodustub maa-aluses osas 20 cm kõrgune võrs, idulehtede kohal moodustub mitu esmalt skaalalaadset ja seejärel rohelist (punast) lehte. Võrsete areng lõpeb apikaalsete ja maa-aluste pungade moodustumisega.
Sarapuud hakkavad vilja kandma olenevalt paljunemisviisist. Vegetatiivse meetodi korral antakse esimene saak 3-4 aastaks, seemnemeetodil 6-8 aastat. Rohkelt ja aastaseid vilju täheldatakse 8-10 aastat. Sel perioodil toimub võrsete intensiivne kasv. (Kasvupaljundamisel on sarapuu looduses taastootmiseks suur bioloogiline tähtsus ja seda kasutatakse edukalt ka aianduses. Põõsa alumine osa säilitab pikka aega vegetatiivse uuenemise võime (harutusprotsess) - uinuvate pungade kudedest arenevad luustiku oksad. Aastane kasv on erinev ja sõltub võrse asukohast taimel (kuni 150 cm). Üksikute harude pikaealisus on 20-25 aastat. Põõsa reproduktiivne vanus on 80-90 aastat (või muude allikate järgi 150-180 aastat).
Sarapuupähkel on kahekojaline tuuletolmlevate õitega taim. Isasõied (4 tolmukaga) kõrvarõngastes, õitsevad 2 - 5 ühest pungast, rippuvad, koosnevad arvukatest õitest, talvitavad lahtistes pungades - kassikannid. Emaslilled asetatakse jooksva aasta võrsete tippudele neerude soomuste kaenlasse. Naiste õisik sarnaneb väliselt pungaga. Lill koosneb pistikast, mis on sulatatud vähendatud perianthiga.
Emaslilled on väikesed, koosnedes erepunastest stigmakimpudest, mis on õienupu tipust vaevu nähtavad. Mida karvasemad stigmakimbud on, seda rohkem on punga suletud emasõisi ja seetõttu moodustub viljas rohkem pähkleid. Stigma on loodud õietolmu püüdmiseks ja ilmub veidi varem kui isasõied hakkavad tolmu tekitama, kuid mõnes sordis on see vastupidi.
Emane lill. Foto autor: Daria Tšernõševa
Õitsemine on sarapuupähklite eduka arengu näitaja. Õitsemisfaas algab aprillis enne lehtede avanemist. Kui õhutemperatuur jõuab päeva jooksul + 12 * C, hakkavad isased kassid kasvama kuni 3 cm päevas. Mida kuivem on õhk, seda kiiremini kõrvarõnga vars pikeneb. Kui ilm on vihmane, õhk on küllastunud niiskusega, siis kassid kasvavad hoolimata kuumusest aeglaselt - nad näivad ootavat halba ilma (niiskust) ja ootavad õitsemist soodsama ajani (anemofiilsed õietolm visatakse tolmukatest välja, kuiva õhu mõjul praguneb). Kõrvarõngaste pikkus ulatub 10 cm-ni, need lõdvenevad ja hakkavad "tolmu" andma, andes umbes 4 miljonit
õietolmu terad (ja see on ainult üks kass - 4 000 000!). Õietolmupilvi kannab tuul ühelt põõsalt teisele. "Tolm" kestab 4-12 päeva, kuid mitte midagi: emasõied - punaste stigmade kobarad - avanevad üle 2 nädala ja nad "püüavad" kollase õietolmupilve kas omast või mõnest muust taimest.
Niisiis jõudsime vajadusele välja tuua mõned bioloogilised omadused ja ka põllumajandustehnoloogia tunnused.
Sarapuupähkleid on lihtne kasvatada, kuid peate teadma mõnda olulist punkti, ilma milleta on saagi saamine võimatu. Sarapuupähkel on ühekojaline kahekojaline tuuletolmlev (risttolmlev) taim ning risttolmlevate taimede saagikus sõltub suuresti õitsemise ajal valitsevatest kliimatingimustest ja tolmlemismeetmetest, samuti meetmetest lillede kaitsmiseks kevadiste külmade tekitatud kahjustuste eest. assimilatsiooni, püüame iga funktsiooni üksikasjalikult kaaluda.
A-A. Igat tüüpi sarapuupähkleid (sarapuupähkleid) iseloomustab tolmukate ja pistikute mitte samaaegne küpsemine, s.t. emas- ja isasõite õitsemisperioodid enamikus punalehise sarapuupähkli sortide hübriidides ei lange kokku. Meeste ja naiste suguelundite küpsemise mitte-üheaegsus on väga levinud. See on taimeriigis kõige levinum risttolmlemise seade. Seda nimetatakse dichogaamiaks - (mõnel juhul arenevad tolmukad kõigepealt ja tolmukad avanevad ajal, mil püstel on veel vähearenenud ja selle häbimärgistamine ei suuda viljastavaid õietolmuterasid vastu võtta ja vastupidi).
Sarnaselt loomadele väldivad taimed tihedalt seotud suguelementide kombineerimist ja kasutavad seetõttu sagedamini risttolmlemist, mille tulemuseks on ristviljastamine (allogaamia). Sellisel juhul tolmeldab häbimärgistust sama liigi teise taime viljakas õietolm ja tema enda õietolmu kasutatakse vastutasuks teiste õite stigmade tolmeldamise eest. Kui risttolmlemise ajal satub häbimärgile sama perekonna teise liigi õietolm, toimub viljastumine sellegipoolest sageli ja saadakse ristandid või hübriidid. Rist tolmeldamise eelised on nii suured, et taimed on välja töötanud palju erinevaid kohandusi, mis hõlbustavad sellist tolmeldamist ja mõnel juhul muudavad selle isegi ainsaks võimalikuks. Kuid enamik risttolmlemisega vorme säilitab võime ise tolmeldada (harva kasutatakse seda).
Järeldus: sarapuupähkli hübriidide iseviljakus on madal, s.t. selle sordi õietolmuga on see halvasti tolmeldatud (harva). Seetõttu on edukaks kasvatamiseks vajalik, et naabruses oleksid saidil erinevad sordid ja seemnetest pärinevad taimed, mis üksteist tolmeldavad. Eriti pika (pikendatud) õitsemise (tolmutamise) perioodiga isaste kassikestade sordid. Mida rohkem on sama liigi läheduses asuvaid taimi, seda suurem on tolmeldamise tõenäosus. See tähendab, et ühel põõsal valmivad püstolid, teisel aga tolmukad tolmukad. Parem on, kui need taimed võetakse erinevatest kohtadest või erinevatest sortidest. See tähendab, et hea saagi saamiseks tuleks istutada vähemalt 2-3 sorti. See on selle kultuuri eeldus..
B-B. Paljudes sarapuupähklite hübriidides on õietolm pool- või täiesti steriilne ja mõnel on valdavalt emasõied. Enamik sorte on ise viljakad.
Järeldus: punktide A-A ja B-B puhul on risttolmlemise vajadus 100% ilmne. Jätkusuutliku põllukultuuri saamiseks on vaja täiendavat tolmeldamist. Sel eesmärgil valitakse sordid - tolmeldajad, andes suures koguses õietolmu (iga 10 põõsa kohta 1-2 tolmeldavat põõsast). Kui saidil on sordid - tolmeldajad, on teil alati hea saak. Kui sort on iseviljakas või osaliselt iseviljakas, siis valige kindlasti selle jaoks sobiv sort - tolmeldaja või seemnepõhine taim. Peamine on see, et see peaks sobima teie sordiga õitsemisaja osas ja olema tolmeldatud sordist mitte rohkem kui 10-15 m kaugusel ja alati tuulealusel pool. Isegi kui sort on iseviljakas, on viljakuse parandamiseks hea valida ka teine tolmeldaja sort: saagikus on suurem, seetõttu on soovitatav istutada saidile mitu erinevat sorti. Rohelehevormid on soovitatav asetada punalehevormide kõrvale. Normaalse vilja saamiseks peate istutama mitu taime, mis ei kuulu samasse klooni. Head tolmeldajad on varakult Tambov, hilja Tambov, Pervenets, Moskva rubiin, Ivanteevski punane, 4219.
Charles Darwin näitas eksperimentaalselt, et "risttolmlemine", kui õietolm võetakse teiselt sama liigi taimelt, annab arvukamaid, tugevamaid ja omakorda viljakamaid järglasi..
B-B. Järgmiste tunnuste selgitamiseks on vaja meeles pidada 2 olulist mõistet, mis puudutavad eranditult kõiki puuviljaistandusi. Suurem osa aednikest ajab tihti segamini talvekindluse ja külmakindluse mõisted. Kuid need on täiesti erinevad asjad. Külmakindlus on sordi võime taluda teatud madalamat temperatuuri. Talvekindlus on keeruline mõiste. See hõlmab külmakindlust, taastavat võimet või lihtsamalt öeldes sordi elujõudu ja võimet taluda temperatuurimuutusi.
Sarapuupähklid taluvad tänu aretajatele t = −25-30 * С ilma täiendava varjualuseta. Isased õisikud on vähem talvekindlaid kõrvarõngaid kui emased viljapungad. Sageli külmuvad kassipojad enne õitsemist veidi. Isasõisikud pannakse ja moodustatakse eelmise aasta suvel ja sügisel ning talvel täielikult välja kujunenud, õitsemiseks valmis. Talvel tuppa toodud oksad hakkavad tolmuma ja seetõttu põhjustab talvel lühike soojenemine kassidel kiiret aktiivsust. Soojad päevad järgivad külmad hävitavad nad. See tähendab, et paljude sortide isasõisikute talvekindlus on ebapiisav..
Emasõisikud moodustuvad palju hiljem, talveks on emasõied väga halvasti arenenud, enamasti talvituvad nad tuberkulli kasvu staadiumis. Neid ümbritsevad jämedad soomused ja lehemurd, seetõttu puutuvad nad temperatuuri kõikumistega vähem kokku ega hakka soojenemise ajal kasvama ning seetõttu külmuvad harvemini..
Seda kõike teades saate aidata taimel iga-aastast pähklisaaki toota. Taimede ohutuks talvitamiseks on soovitatav sügisel alumised oksad koos kassidega maapinnale painutada, kinnitada ja katta lumega. Terve talve on nad lume all nagu kasuka all. Teravad õhutemperatuuri kõikumised neid ei mõjuta. Kevadel ärge unustage oksad lumevangist vabastada ja siis täidavad meeste kõrvarõngad oma eesmärki. Parema tolmeldamise jaoks on vaja oksi painutada täpselt valitsevate tuulte küljelt ja ülejäänud teeb tuul ise.
Kokkuvõte: istutame naabruskonda sorte, mis eristuvad isaste õisikute kõrge külmakindluse ja talvekindluse poolest. Kultuursordid Tambov varajane, Tambovi hilja ja Pervenets liigitatakse punalehiste vormide tolmeldavateks sortideks (need moodustavad palju rohkem talvekindlaid isasõisikuid). Rohelehiseid sarapuupähkleid peetakse talvekindlamaks; punalehelistest on külmakindlamad Puškini punased, Vsesjatski ime, Maria Makarevitš. Näiteks sortide Tambovskiy early, Tambovskiy pozdniy, Isaevskiy äärmiselt ebasoodsa talvitumisega aastatel 1978/1979 Moskva oblastis pidasid külmakatsed vastu temperatuuril t = −42 ° C ja kandsid samal ajal vilja, samas kui metsas metsapähkel oli metsas enamasti külmunud. See on fakt. Seda tõendavad ajakirjade "Majapidamismajandus" ja "Teadus ja elu" nr 4 1990. aasta Moskva loodusekspertide seltsi täisliige R.F. Kudaševa ja A.E. Moiseev.
G-G. Sarapuupähkel on tuultolmlev taim, seetõttu tuleb arvestada õitsemise ajal tuulte valitseva suunaga. Lisateavet leiate jaotisest "Tolmeldamine".
Järeldus: 1) ülaltoodut arvesse võttes istutame tolmeldaja tuulealusest küljest. 2) sarapuupähklite täiendavat tolmeldamist aitab kärpimine taime õitsemisperioodil: oksa lõikamise ajal spontaanne raputamine aitab kaasa õietolmu aktiivsele levikule.
D-D. Sarapuupuudele on iseloomulik see, et pärast õitsemist hakkavad munasarjad arenema alles 1,5 - 2 kuu pärast, s.t. viljad hakkavad moodustuma mitte aprillis, vaid juunis - selle tulemusena möödub tolmlemishetkest kuni tuuma küpsemiseni 4,5 - 5 kuud. Ja kui pungad on juba õitsenud ja tolmeldatud emasõitega võrsete kasv on alanud, võib saagi hilistest tagasikülmadest kuni - 3 * C hävitada. (Kuigi õietolmutorud jõuavad kolonni põhja üsna kiiresti - väetamine ise toimub alles 2-3 nädalat pärast tolmeldamist).
Järeldus: sarapuupähklid kannavad vilja igal aastal. Keskmisel rajal rikkaliku vilja saamiseks on soodne ilm üks kord 2–4 aasta tagant ja õitsemise ajal tekkinud külmad pole erandiks. Lõppude lõpuks pole sarapuupähklite peamine oht talvekülmad, vaid kevadised külmad. Puhkeseisundis suudavad taimed vastu pidada madalale temperatuurile, kuid äkilised kevadkülmad võivad hävitada pungad, õied ja noored võrsed. Taime tundlikkus madalate temperatuuride suhtes sõltub pungade avanemise astmest - mida edasi areneb pungade areng, seda suurem on oht. Talvel ei kahjusta isaste õitsvate õisikute õietolm isegi t = –30 ° C juures, kuid kevadise õitsemise ajal talub see ainult t = −3 −5 ° C. Emased sarapuupähkliõisikud taluvad talvel t ≥ –30 ° C, õitsemise ajal t = –8 –9 ° C ja viljastatud munasarjad ainult t = –3 ° C juures. Ehkki teiste puuviljakultuuride puhul on kriitiliste temperatuuride lubatud piirmäär veelgi madalam, ei saa siiski vältida kiireid meetmeid tulevase saagi kaitsmiseks. (Võtame näiteks õunapuu: õitsev õienupp sureb –3,5 ° C juures, pungade puhul –3 ° C on hävitav, õitsevad pungad ei pea vastu –2 ° C, kroonlehtede kukkumise staadiumis osutub –1,5 ° C surmavaks, kuid munasarjad tapetakse –1 ° C)
See on aednike üks suuri probleeme ja seetõttu vaatleme seda lähemalt. Kuumuse saabudes saabub õitsemise aeg - puuviljakultuuride jaoks ülioluline periood. Sel ajal on võimalikud hiliskevadised külmad. Vaatlused näitavad, et sarapuupähklitele põhjustavad suurimat kahju munasarjade moodustumise ajal tekkinud külmad. Temperatuuri langus alla –3 ° C tapab saagi. Külmumise alguse tõenäosuse saab määrata järgmiste kriteeriumide alusel. Järsk temperatuuri langus päeva teises pooles, vaikne, tuulevaikne ja pilveta selge öö, õhtuse kaste puudumine, kuiv õhk, samuti eelseisvad ilmad saab hinnata sarapuupähkli enda käitumise järgi. Kui häbimärgid on neerus peidus ja kassid on kahanenud, vähenedes 1/2 võrra, siis oodake külma; kui nad näitavad ennast kogu oma hiilguses, on see soe.
Kõigi eranditult viljataimede kaitse hiliskevadiste külmade eest on viljapuuaedade jaoks pakiline probleem mitte ainult Keskvööndis. Nii et see pole ainult meie probleem ja mitte ainult sarapuupähklitega. Seetõttu varume teadmisi, kannatlikkust ja läheme edasi - põletame tulekahjusid ja mitte ainult.
Kevadised külmakaitse võimalused
1. Kõige tõhusam kaitsemeetod on pisikese tilgaga piserdamine. Samal ajal on vaja tagada, et trahvi intensiivne vihm kataks kogu õitsva istanduse kogu külma perioodi jooksul. Piserdamine kaitseb lilli ja munasarju külmakahjustuste eest ka temperatuuril -4–5 ° C. Puistamise kasutamine põhineb asjaolul, et kui vesi külmub, eraldub see soojust ja kaitseb seega lilli. Pihustamine peab olema lõpetatud 1-2 tundi enne päikesetõusu, vastasel juhul muutuvad päikesevalguse mõjul sulavad taimed mustaks ja surevad.
Kui pakane on oma töö teinud, siis enne päikesetõusu, kuni taime rohelised osad on sulanud, tuleb neid rohkelt veega üle puistata. Külma vee mõjul eemalduvad taimed järk-järgult ja külm ei tee neile mingit kahju. Pikaajalisel pihustamisel võivad oksad jääga katta ja seetõttu tuleks rekvisiidid eelnevalt nõrkade okste alla panna. Sellisel juhul ärge unustage mulla tõhusat kuivendamist, vastasel juhul võib see vettida, mis põhjustab juurte tõsist kahjustamist..
2. Suits on levinum viis puuviljataimede külma eest kaitsmiseks. Suitsu kasutamine põhineb asjaolul, et materjali põletamisel tekib suitsukardin ja veeauru osakesed. Suits, olles kehv soojusjuht, takistab pinnase pinnakihtide jahtumist ja hoiab selles soojust. Suitsu kasutamisest tõuseb õhutemperatuur 2-3 ° C ja rohkem.
Kuid see meetod annab positiivse tulemuse ainult selge vaikse ilma korral ja pikaajalisel kasutamisel. Kõigepealt on oluline kindlaks määrata suitsu levimise suund. Seejärel korraldage suitsuhunnikud. Need asetatakse, alustades vaia paigaldamisest ja vooderdades õlgede, hakkepuidu, võsa puiduga (kergesti süttiv materjal). Pärast seda kaetakse hunnik sõnniku, lehtede ja pinnaga ning süüdatakse. Hunnik peaks 5-6 tundi aeglaselt põlema. Neid tehakse 1-2 ruutmeetri kohta, asetades puust vähemalt 1,5-2 m. Oluline on suitsu tekkimise õigesti tuvastada. See algab siis, kui õhutemperatuur langeb + 1 ° C-ni ja langeb edasi. Kui pool tundi pärast päikeseloojangut pole temperatuur langenud alla + 1,5 ° C, lükkub tulekahju suits järgmise korrani.
3. Õistaimede lehtede toitmine mineraalidega. See parandab nende toitumist ja suurendab rakumahla kontsentratsiooni, mis suurendab puuviljaistanduste vastupidavust külmumisele. Lehekaste viiakse läbi pihustades õhtul või 2-3 tundi enne külma tekkimist. Lahus valmistatakse kaaliumkloriidi ja fosfori mineraalväetistest (3-4% kaaliumsulfaat ja 4-5% superfosfaat).
4. Lausriie kattematerjal aitab saaki säilitada ka kevadise halva ilma korral.
5. Tuleb proovida valida sordid, millel on suurem viljapungade talvekindlus, samuti hilisema õitsemisajaga sordid või pika õitsemisega sordid.
TEMA. Edukas tolmlemine sõltub suuresti ilmastikutingimustest, näiteks õitsemise ajal pikenenud vihmasadu häirib õietolmu levikut tuuletolmlevatel taimedel. See toob kaasa õietolmu massilise surma ja sellistel aastatel väheneb saak järsult. Nagu kirjutab valgevenelane EB Kvach: „Pikki aastaid olin veendunud, et vihmane ilm õitsemise ajal tekitab palju rohkem kahju kui pakane, kuna õietolm pestakse lilledelt maha. Produktiivsus on sellistel aastatel madal. Pähklid väljastpoolt, kuigi nad arenevad, kuid paljud on tühjad ja sees on mustunud viljaliha ".
Kokkuvõte: Moskva oblastist pärit A. E. Moisejev rakendas kunstlikku tolmeldamist juba umbes 20 aastat tagasi. Sellisel juhul on vaja enne tolmavaks muutumist okstega kokku korjata isased kõrvarõngad, panna puhtasse paberkotti ja külmkappi, kus õietolm säilitab idanemisvõime 2-3 nädalat. Õietolmu ei saa päikese käes hoida isegi paar minutit, see sureb. Pakendit hoitakse külmkapis temperatuuril umbes 0 kraadi. Hea ilma korral peate öösel pärgamentpaberile oksad koos kõrvarõngastega veepudelisse panema. Õietolm langeb sinna, kogub selle kotti ja kannab pehme akvarellpintsliga õrnalt pistikute stigmadele. Käsitsi tolmlemine tuleks läbi viia hommikul enne päikese ilmumist või pilves ilmaga. Väikeste sarapuupähklipõõsaste jaoks on see meetod mugav ja usaldusväärne. Õitsva põõsa tolmeldamiseks kulub väga vähe aega - 15–20 minutit. Või teine võimalus täiskasvanud puude jaoks: valmistage ette õietolm (nagu käsitsi tolmlemisel), koguge see kokku, segage veega, täitke pihustuspudel ja varahommikul või pilves (kuiva) ilmaga tolmeldage - pihustage.
F-F. Sarapuupähkel on võimas juurestik. Nagu paljude kultuuride puhul, on mükoriisa esinemine iseloomulik pähklikultuuridele. Väikeste juurte, see tähendab spetsiaalsete mullaseente ümber moodustub seenehüüfide kate, mis võivad asendada juure imekarvu ja täiendavalt täita muid kaitsefunktsioone. Risosfääris (aktiivsete juurte ümber) areneb spetsiifiline mikrofloora, mis koosneb juurepinnal elavatest mullaseente hüüfidest. Mükoriisaseened kuuluvad rühma - sümbioidid. See on seente ja kõrgemate taimede sümbioos (kooselu). Vastastikku kasuliku koostöö käigus annab puu seentele suhkrut ja tärklist kuni 10% ning seentele niiskust ja toitaineid (fosfaadid).
Lisaks hoiab mükoriisa ära puujuurte nakatumise patogeensete mikroorganismide poolt, koguneb suures koguses raskmetalle (kus neid on üle) ja loob puhvri kahjulike mõjude vastu. Mükoriisal on suurim mõju, kui istutamise keskkond on seotud seemiku stressiga: niiskuse puudumine (põud), toitainete puudus, madal pH, raskmetallide kõrge kontsentratsioon jne..
Järeldus: enne sarapuupähklite seemikute istutamist ärge olge laisk, minge metsa ja sarapuupähkli alt 10-15 cm sügavuselt. Võtke mükoriisa maa (metsahuumus koos hüüfseentega) - see sisaldab seente mükoriisa. See on teie kõigi aegade parim lapsehoidja teie pähklite istutamiseks - vajate ainult 1-2 peotäit (100-200 g) auku kohta. Tehke paljundamise ajal sarnane voodipesu kihtide ja muude meetoditega. Mükoriisa moodustub optimaalsetes niiskustingimustes. Niiskuse vähenemine viib seenjuure surma ja kui niiskus siis tõuseb, tekivad uued imemisjuured ja mükoriisa ilmub uuesti. Mükoriisat leidub sageli juurtel ja suurtes sügavustes. (Õuna-, pirni-, sarapuu-, kirsi-, ploomi- ja marjataimedel on nii mükoriisa kui juurekarvad).
Z-Z. Hariliku sarapuu seemikud, mida kasutatakse varuna, sobivad tavaliseks põllukultuuriks tingimusel, et võrsed eemaldatakse regulaarselt, kuna tavaliselt moodustub põõsaste põhja palju risoomi- ja pneumaatilisi võrseid. Kuid sellest ülekasvust saate peaaegu täielikult vabaneda, kui istutamisel pookimiskohti süvendada 20–25 cm sügavuseni. Ja pookealused nagu karupähkli ja selle hübriidide seemikud ei moodusta ülekasvu. Nii et juurdumist oma juurtega standardtaimedel ei moodustuks, asetatakse varre ümber 50–60 cm läbimõõduga kilering, selle servad tilgutatakse ja keskel seotakse varre ümber 5–10 cm juurekaelast kõrgemale. Kuigi poogitud isendeid pakutakse müügiks, tuleks eelistada juurdunud isendeid, et pookealusest kasvamine tulevikus ei häiriks.
Mõned sarapuupähklite sordid on altid liigsele juurekasvule, mis põhjustab põõsaste ammendumist ja saagikuse vähenemist. Sellisel juhul tuleb osa võrsetest eemaldada juba varajases eas, kui järglased tõusevad mullapinnast 5–8 cm kõrgemale.Nende lõikamine mullapinna tasemel ei vii juurevõrkude arvu vähenemiseni. Vaadeldakse isegi vastupidist protsessi, kuna järglaste pügamine põhjustab nende hargnemist.
Järeldus: ülekasvu tõhusaks eemaldamiseks on vaja iga võsu ümber muld üles kaevata ja pügajaga põhjani lõigata. Pügamine toimub kasvades.
Eespool nimetatud omadused ei arvesta sellega, nagu nad ütlevad, kahjumiga. Sarapuupähklite kultiveerimisel on kõigepealt vaja hoolitseda tolmeldaja, isaste kasside ja emasõisikute kõrge talvekindlusega sortide eest. Kui saidi pindala lubab, siis istutage 5-8 hoolikalt valitud sorti ja teil on ainult üks probleem - koristamise probleem. Metsikute sarapuupõõsaste pähklite saak jõuab 1-3 kg (üks kord iga viie aasta järel), kultuuris peaaegu igal aastal 2-4 kg, soodsates tingimustes ja korrektses põllumajandustehnikas kuni 7-10 kg (mõned sordid).