Selle grammiküsimise põhjuseks kuulsin seda, et kui neid gramme jutu sees pole, siis kurjade kirjade laviin tabab toimetust. Väga normaalsed tüübid olid need, ma tunnen neid kah veits, kõik söödi ära ja näpud lakuti puhtaks.
Osaval kalamehel on alati õnne.
Selle tüübi peast ja ahvena rapetest sai puljongiSupp nagu supp ikka aga viimasel ajal olen toitudele
ohtralt varssellerit pannud ja terveid küüslaugu küüsi, selle supi sisse kaks suurt mugulat.
ohtralt varssellerit pannud ja terveid küüslaugu küüsi, selle supi sisse kaks suurt mugulat.
Osaval kalamehel on alati õnne.
Juhuslikul moel endalgi täna kalasupp ja supikogu samuti külmikust aga veits punasem.Supp supiks,erinevat taldrikupilti pole mõtet panna aga tegelikult huvitab hoopis see,et leib tundub ka oma küpsetatud olema?Meil peres ka see värk,et sööme enda leiba,teil ka?
Üle paari aasta, äkki kolm. Mul naine laktoositalumatu, suurt osa poekraamist süüa ei saa, paljudes
uskumatutes asjades piimawärki sees. Algus oli üsna ebastabiilne, kerkis nii ja naa ja sai siuke ja niuke.
Aga juuretise ja küpsetamisega vist nagu putukatega, igaüks peab ise oma leidma ja püüdma saama
Vormidega oli kah paras jant alguses, üle nädala arstisin neid sepikojas, praegu pikalt rahu majas, mingid ülihead
silikoonvormid, keerad tagurpidi, leib käes, probleemivabalt.
Kalamehelt saadud(ära võetud) kuksa sees elab juuretis külmakapis.
Osaval kalamehel on alati õnne.
No väga hästi öeldud muidugi.Eks selle oma tee peab tõesti igaüks ise leidma,olgu see siis mis tahes valdkonnas.Leivast rääkides,siis meil tavaks palju röstitud seemneid lisada,päevalill,kõrvits,kanep jne.Pildilt ei saanud hästi aru aga tundus,et ka miskit seemet lisatud? Kõik karaskid ja sepikud jne.ka proovitud ja teinekord päris vahvad aga oma leib on ikka üle kõige.Minul see muidugi lapsepõlvest pärit,sest vanaema küpsetas iga nädal nii viis-kuus vast kolme-nelja kilost pätsi,olid ajad.