Pärnu Võrkpalliklubi ja Läti koondise peatreeneri Avo Keele sõnul talitanuks ilmselt iga Eesti meeskond samamoodi nagu Saaremaa Võrkpalliklubi, kes hoolimata Euroopas levima hakanud koroonaviirusest märtsi alguses euromängus Itaalia tippklubi Milanot võõrustada otsustas. “Inimesed eksivad ikka, kuid õigeaegne vabandus aidanuks olukorda klaarida,” arvab Keel.
“Minu seisukoht on see, et Saaremaa klubi tegi kõik endast oleneva, et uurida nende asjade kohta, milles nad ise pädev pole, teistelt organitelt (mängu korraldamiseks saadi luba Terviseametilt – toim.). See on fakt. Teine fakt on see, et sarnases olukorras oleks teised klubid väga suure tõenäosusega talitanud täpselt samamoodi ehk korraldanuks mängu. Nüüd on küsimus, kui palju oli klubipoolset survestamist, et otsustajad – kohalik omavalitsus ja Terviseamet – annaksid neile loa. Ka see oleks inimlikul tasandil arusaadav, sest paljud tahtsid neid mänge näha.” ütleb Keel.
“Mina aga pole nõus nendega, kelle jutust jääb mulje, et tagantjärele tarkus on paha asi. Ka spordis ja majanduses analüüsitakse ju alati tagantjärele, kuidas tehtu õnnestus. Praeguses kontekstis räägitakse tagantjärele tarkusest aga kui surmapatust. Mulle on jäänud mulje, et klubi tahtis euromänge nii kõvasti korraldada, et võimalik oht oli nende jaoks tähtsuse skaalal teisel kohal. Mina soovinuks näha, et klubi poolt tulnuks hiljem kasvõi kahetsusavaldus, et asi lõpuks nii läks. Mina pole seda aga välja lugenud ega ka tajunud, et nad toimunut kahetseksid. Nüüd on seda muidugi juba hilja teha,” jätkab kogenud treener.
“Mulle tundub, et see oli Terviseameti prohmakas, kuigi ka kantsler olevat tegelikult kohalikule omavalitsusele helistanud ja soovitanud mänge mitte korraldada. Seda, kui suur oli antud juhul klubipoolne lobi või surve – nimetame seda kuidas iganes -, ei saa me kunagi teada, kuigi on tõenäoline, et mingil määral seda esines. Võtame kasvõi sellise sotsiaalmeedias või kirjutavas pressis seoses koroonaviirusega kõlama jäänud klubi ütluse nagu “õnneks terve mõistus võitis”. Aga jah, kui vaadata, milliste instantside poole klubi pöördus, siis talitasid nad õigesti. Võib-olla olid lihtsalt nõuandjad kehvad.”
“Minu jaoks on ka see küsimus, et sotsiaalmeedias ja suuremates lehtedes arvamusi lugedes jääb mulje, nagu kogu Eesti võrkpall oleks juhtunus süüdi. Kui ühel klubil on tagantjärele analüüsides teatud otsustes läinud kehvasti, siis see ei tähenda, et süüdi on kogu võrkpall. Alati ei pruugi minna elus nii, nagu oled plaaninud,” lisab Keel kokkuvõtvalt.