Millised testid kantakse genitaalherpesele?
Nr kommentaare 2,511
Genitaalherp on tavaline sugulisel teel leviv haigus. Selle patoloogia varajane avastamine vajalike analüüside abil aitab vältida tõsiseid probleeme intiimsest tervisest, tõsistest tüsistustest.
Genitaalherpese haiguse ravi diagnoosimiseks ja väljakirjutamiseks pöörduvad nad tihti dermatoloogina.
Haiguse tagajärjed
Peamised tüsistused suguelundite herpes on:
- sisemiste ja väliste suguelundite põletikulised haigused;
- neuriit;
- meeste ja naiste viljatus;
- haiguse sünnitamine vastsündinule;
- emakakaelavähk;
- eesnäärmevähk.
Kaasaegne meditsiin pakub laia valikut katseid, mis võimaldavad kiiresti diagnoosida patoloogiat, alustada ravi õigel ajal ja vältida tõsiseid tagajärgi.
Milliseid katseid nimetada, otsustab arst igale patsiendile isiklikult. See sõltub haige inimese sümptomite raskusastmest ja haigusseisundi tõsidusest.
Pärast kahtlusi, kaitsmata seksuaalvahekordi, on parem analüüs läbi viia, ootamata sümptomite tekkimist. Selline ettevaatlik kaitseb pikaajalise ravi eest tulevikus.
Mida teha genitaalherpise kontrollimisel testid?
Te võite analüüsi võtta mis tahes dermatovenereoloogias, avalikus või erasektoris. Pärast uuringut otsustab arst, millist välja kirjutada. Genitaalherpese tuvastamiseks on olemas sellised võimalused:
- immunofluorestsentsireaktsioon;
- kultuuri meetod;
- antikehade vereanalüüs;
- näidis Ttsanka;
- PCR.
Immuunfluorestsentsi reaktsioon (ELISA).
See meetod põhineb asjaolul, et patogeense bakteri või viiruse sissevõtmisel inimkehasse tekivad spetsiifilised signaalvalgud, immunoglobuliinid. Need on kahte tüüpi:
- IgM - tuvastatakse organismis kohe pärast nakatamist;
- IgG - toodetakse pärast uuesti nakatamist.
ELISA võimaldab määrata nii patsiendi veres olevate immunoglobuliinide hulga kui ka patoloogia (HSV-1 või HSV-2) põhjustatud herpesviiruse tüüpi, st kvalitatiivse analüüsi läbiviimiseks.
Immuunfluorestsentsi reaktsioon võimaldab tuvastada genitaalherpesviiruse olemasolu ja haiguse arengu taset.
Kui need valgud veres on rohkem kui tavalised, võib arst hinnata ravimi saastumist ja raskusastet. Ravi ajal on vaja ka analüüsida. See võimaldab teil dünaamikat juhtida ja kohtumiste loendit kohandada. Seda meetodit peetakse kõige usaldusväärsemaks.
ELISA puuduseks võib arvata, et tarbekaubad (katsesüsteemid) erinevad tootjatest ja normide piirid võivad erineda. Seetõttu peaks raviarst suunama patsiendi ainult laborisse, milliste testimissüsteemidega ta on tuttav.
Kultuurimeetod
Kultiveeritud meetodit peetakse seksuaalse herpesi vanimaks ja tõestatud analüüsiks. See põhineb nakkusetekitaja kultiveerimisel spetsiaalsel toitainekeskkonnal. Selle analüüsi materjaliks on herpese vesiikulite sisu. Tulemus on hinnanguliselt 3-5 päeva, sõltuvalt valitud külvisektorist. Materjal kantakse klaasile ja uuritakse mikroskoobi all.
Selle genitaalherpese tuvastamise meetodi puuduseks on tulemuse ootamise kestus. Sellest hoolimata jääb see meetod asjakohaseks ja seda kasutatakse laialdaselt dermatoloogias ja venereoloogias.
Antikehade vereanalüüs
Kui viirus või bakter siseneb kehasse, hakkab ta tootma spetsiaalseid aineid - antikehi. Nad "võitlevad" nakkushaigusega ja säilitavad selle "mälu" kehas, moodustades puutumatuse selle patoloogia vastu.
Protseduuriks on vereproovide võtmine ja antikehade tiitri (koguse) määramine igat tüüpi viirusega.
See analüüs võimaldab teil vastata, kas inimene on nakatunud herpesviirusega. Isegi asümptomaatilise patoloogia korral annab analüüsi harva vale negatiivse vastuse.
Proov Ttsanka
See on nime saanud teadlase poolt, kes esmakordselt märkasid spetsiifilisi rakke mikroskoobi all, mis näitavad, kas esineb genitaalherpes. Ttsanki rakud erinevad oluliselt inimkeha tervislikest rakkudest.
Proov viiakse läbi järgmiselt: kapsas eemaldatakse herpetilisest vesiikulist õhuke tera ja võetakse selle sisu, mida rakendatakse klaasist slaidile ja mis muutub uurimistööks. Uurige klaasi materjal materjali all valguse mikroskoobi all.
Proov Ttsanka sisaldub kõikides herpesviiruse diagnostilistes protokollides. Meetodi tundlikkus sõltub mullide küpsusastmest. Puuduseks on see, et tuvastatakse ainult patogeeni olemasolu, ei ole viiruse tüüpi võimalik kindlaks teha.
Polümeraasi ahelreaktsioon on viiruse avastamise uusim viis. See põhineb viiruse DNA avastamisel, mis tsirkuleerib patsiendi kehas. Isegi kui kogutud materjali DNA on väike, on avastamine võimalik. See saavutatakse, stimuleerides selle paljunemist ja akumuleerumist.
Uuringu materjaliks on herpese vesiikulite sisu. Meetod on nii tundlik, et analüüside tegemise eeskirjade täitmiseks peab ruum olema steriilne, tuleb valida õiged temperatuuri tingimused.
PCR ei anna kunagi valepositiivseid tulemusi ja võimaldab tuvastada haiguse põhjustanud herpesviiruse tüüpi.
Uuringute ettevalmistamine
Nii meestele kui naistele antakse samad soovitused. Nad annavad materjali genitaalherpese puhul ainult tühja kõhuga. See väldib vale-positiivseid / vale-negatiivseid tulemusi.
2 päeva enne katseid peate loobuma rasvhapete, alkoholist. Rangelt on keelatud kasutada ravimeid, samuti väliste suguelundite raviks mis tahes viisil, jättes ainult tavalised hügieeniprotseduurid.
Arstid soovitavad uuringu päevadel vältida ülemäärast füüsilist koormust, psühho-emotsionaalset ärevust. Kõik see võib uuringute tulemusi moonutada.
Herpese diagnoosimine
Suguelundite herpese diagnoosimise meetodid sõltuvad suuresti sellest, millises haigusastmes patsient pöördub arsti poole.
Genitaalherpese tüüpiliste sümptomitega piisab, kui uurida patsiendi täpset diagnoosi. Valu tunded, sügelus, põletamine, mulliga lööbe ilmumine suguelundite piirkonnas, isegi ilma laboriuuringuteta, võivad näidata herpese.
Muidugi peaks sarnaste sümptomitega patsient pöörama neile kindlasti tähelepanu arstile: sünnitusabi-günekoloog, dermatovenereoloog, uroloog-androloog, allergoloogi-immunoloog või üldarst.
Kui patsient kaebab, annab arstile ettepanekuid suguelundite herpese, genitaalide, keha naha seisundi, kõhupiirkonna, kaenlaaluste ja kaela lümfisõlmede võimaluste kohta. Kui lööve on limaskestal, välisauditile kättesaamatud, võtab arst materjali analüüsimiseks. Vajadusel võib vajalikuks osutuda ka ureetra, neelu või pärasoole eemaldamine. Lisaks võib emakakaela tupest eemaldada naistelt.
Genitaalherpese tekib sageli koos teiste sugulisel teel levivate nakkustega, nii et diagnoosi andmisel võib arst soovitada patsiendil testida haigusi nagu süüfilis, AIDS, B-hepatiit, klamüüdia, mükoplasmoos, ureaplasmoos, trikhomoniaas ja muud infektsioonid.
Kui herpese pilt pole nii ilmne, kasutage laboratoorsed uuringud. Suguelundite herpese diagnoosimiseks kasutatud laboratoorsed testid on jagatud kahte rühma:
- herpes simplex-viiruse ise tuvastamise meetodid
- meetodid herpes simplex-viiruse antikehade tuvastamiseks
Uuritakse kas materjali, mis on võetud otseselt suguelundite herpes kahtlusega kahjustustest (HSV diagnoosimisel) või patsiendi veres (HSV antikehade diagnoosimisel).
Herpes simplex-viiruse diagnoosimiseks kasutatakse laboratoorseid meetodeid tundmatu päritoluga lööbe ja suguelundite herpesekahtlusega.
HSV antikehade tuvastamise meetodid vastavad küsimusele: kas HSV-ga nakatunud isik (kaasa arvatud asümptomaatiline haigus)?
Kõige informatiivsem HSV antikehade tuvastamise meetodite seas on meetodid, mis tuvastavad teatud tüüpi viiruse antikehade - esimene või teine. Laboratoorseteks uuringuteks võetakse bioloogiliseks materjaliks herpese-vesiikulite, elundi pesemiste, maoärrituste, veri, lima, uriin, läätse vedeliku ja tserebrospinaalvedeliku sisu. Seda, mida täpselt tuleb uurida, saab otsustada ainult arst.
Herpes simplex-viiruse tuvastamise meetodite hulgas on vanim, kuid siiski usaldusväärne, nn otsene viroloogiline meetod (kultuuri meetod).
Selle olemus seisneb selles, et herpesekahjustuste või vesiikulite sisu paigutatakse kasvavale kanaembrüole. Embrüo surma tõttu, kus herpesviirus eraldab spetsiifilisi "pockies", järeldavad nad, et esineb haigus. Otsene viroloogiline meetod on näidustatud asümptomaatilise või kroonilise korduva herpese korral.
Meetodi eeliseks on selle kõrge tundlikkus ja võimalus herpes patogeeni täiendavaks uurimiseks. Kuid selle uuringu kõrge hind ja kestus (tulemus on ettevalmistatud kuni 2 nädalat) ei võimalda meil rääkida viroloogilisest meetodist probleemi optimaalse lahendusena.
Teine meetod herpes simplex-viiruse tuvastamiseks on polümeraasi ahelreaktsiooni (PCR) meetod, mida nüüd laialdaselt kasutatakse.
PCR-meetod võimaldab teil teada, kas patsiendil on herpesviirus, ja kui jah, siis millist tüüpi see on. Meetod aitab leida uuritavas materjalis herpese viiruse DNA korduva kopeerimise ja akumuleerumisega, isegi kui materjalis oli sellel märkimisväärne kogus.
PCR-i materjal võetakse ainult lesioonide lokaliseerimisest retsidiivi ajal ja usaldusväärsete tulemuste saamiseks PCR-diagnostika abil ruumis, kus uuring läbi viiakse, on vaja jälgida erilist steriilsust ja erilisi temperatuuritingimusi. Kui neid tingimusi rikutakse, võib PCR-diagnostika anda valepositiivseid või valenegatiivseid tulemusi. See on ehk PCR-i meetodi ainus puudus, mille eeliseks on tulemuste kindlaksmääramise kiirus (4-5 tundi), analüüsimise madal hind ja kõrge tundlikkus.
Mis puudutab HSV antikehade määramise meetodeid, siis peetakse ensüümi immuunanalüüsi (ELISA) kõige usaldusväärsemaks.
Kui herpes simplex viirus siseneb kehasse, hakkab tootma kaitsvaid antikehi - IgG antikehad tekivad IgG-vastased antikehad kohe pärast nakatumist ja IgG antikehad hakkavad kehas tekkima alles pärast esimest retsidiivi. Need antikehad määravad ELISA analüüsi.
IFA reaktsioonid on kahte tüüpi - kvantitatiivsed ja kvalitatiivsed. Kvalitatiivne analüüs aitab kindlaks teha HSV IgG või Ig M antikehade olemasolu või puudumist patsiendi veres. Lisaks on ELISA kvalitatiivse tüübi abil võimalik kindlaks teha genitaalherpese tekitava viiruse tüüp (HSV1 või HSV2), mis tõenäoliselt määrab tõenäolisemalt kindlaks, kas patsiendil oli varem relapse.
Kvantitatiivne analüüs määrab nende antikehade tiitri (st nende arvu) ja aitab arstil ligikaudselt hinnata patsiendi viirusevastase immuunsuse seisundit. Herpes simplex viiruse antikehade kõrge tiitrid võivad viidata sellele, et patsiendil oli hiljuti haiguse taandareng.
Võite võtta antikehade testid mitte ainult enne herpeseerimise alustamist, vaid ka viirusevastaste ravimite võtmisel - nende vastuvõtmine ei mõjuta patsiendi veres herpese viiruse antikehade hulka.
Selle diagnostilise meetodi suhteliseks puuduseks on see, et erinevad laborid kasutavad erinevatelt tootjalt tarbekaupu ja seetõttu on nende kahe labori tavaline jõudlus teineteisest erinev. Seetõttu võib ELISA tulemusi interpreteerida ainult arst, kes viitas patsiendile analüüsimiseks.
Praeguseks ei ole olemas laboratoorsed uuringud, mis võimaldavad 100% kindlusega genitaalherpese diagnoosimist kindlaks määrata. Mõnikord võib juhtuda, et koos kõigi herpes sümptomitega ei anna vereanalüüs positiivset tulemust. See võib olla tingitud näiteks sellest, et viirus sureb enne kraapimist laborisse sissesurumistesse. Sellisel juhul tuleb analüüs uuesti läbi viia ja peate selle jaoks valmis olema.
HSV-ga seotud diagnostiliste uuringute puhul on veel üks võimalus. On kindlaks tehtud, et genitaalherpese sagedaste korduvuste peamine põhjus (6-aastased või sagedamini esinevad sagedased retsidiveerumid aastas) on immuunsüsteemi rikkumine.
Nende häirete diagnoosimiseks on mõnikord vaja teha immunogramm - organismi kaitserakkude laiendatud analüüs. Herpea järgmisel kordusel analüüsimisel võtab patsient vere, mis määrab täpselt, millistes kaitserakkudes organismis puuduvad. Immunogeensete tulemuste põhjal määratakse spetsiifiline immunomodulaator, mis aitab parandada immuunsüsteemi ja vältida genitaalherpese edasisi kordusi.
Kvalitatiivselt diagnoosige suguelundite herpese, testige HSV ja teiste sugulisel teel levivate nakkuste teket ning vajadusel võite neid alati ravida meie meditsiinikeskuses "Euromedprestige".
Genitaalherpese analüüs - mida edasi minna
Herpes, kõik on täpselt sama mis teiste haiguste puhul - genitaalherpese tuvastamiseks on vaja analüüsida seda. Muide, paljud on endiselt kindlad, et neil on see haigus oma arsenalis ja vahepeal pole see üldse tõsiasi. Kas on tehtud nõuetekohaseid katseid? Genitaalherpese esineb ainult sel viisil.
Leitakse suguelundite haavandid - nii tehke ka genitaalherpesuse analüüs!
Genitaalherpese analüüs - mida edasi anda?
Laboratoorsete testide abil on genitaalherpese tuvastamiseks mitmeid meetodeid.
Üks levinumaid meetodeid on genitaalherpese viiruse eraldamine rakukultuurile. Analüüsimiseks võetud mikroorganismides tekitavad genitaalherpese tuvastamise mikroorganismid teatud kasvu- ja jagunemise tingimusi. Mõnes kohas muutuvad nad mikroskoobi all nähtavaks. Ja ka genitaalherpese viirus on tuvastatud.
On olemas veel üks meetod herpese tuvastamiseks - immunofluorestsentsmeetod. Analüüsi käigus lisatakse biomaterjalile lahus, mis sisaldab herpese viiruse antikehi ja fluorestsentsvärvi. Need antikehad suudavad "kinni pidada" genitaalherpesuse viirusega ja eriti kuma, kui neid jälgitakse spetsiaalse mikroskoobi abil.
Sellised genitaalherpesuse analüüsid on kindlasti pluss - need võimaldavad meil eristada kahte tüüpi herpesviirust. See on oluline genitaalherpese ravirežiimi valimisel. Kuid on ka "ebatäpsusi" - mõlemad genitaalherpese analüüsimise meetodid võivad anda vale negatiivse tulemuse - see ei avasta viirust vaatamata selle olemasolule. See juhtub tavaliselt, kui suguelundite herpes haavandid on juba hakanud paranema.
Genitaalherpese vereanalüüs
Herpesviirust saab tuvastada ka vereanalüüsiga, isegi kui seal puuduvad sümptomid. Kuigi ta võib anda ka vale-negatiivse tulemuse. See on tingitud sellest, et infektsiooni hetkest mööduvad mitu nädalat, enne kui viiruse antikehad hakkavad ilmuma veres. Muide, vere analüüsimisel on võimalik valepositiivseid tulemusi - see tähendab, et puudub genitaalherpesviirus, ja laboratoorsed andmed näitavad vastupidist.
Millised testid teil on genitaalherpese jaoks?
On ka muid võimalusi genitaalherpese labori diagnoosimiseks.
Esimene on nn Ttsanka test. Teiseks polümeraasi ahelreaktsiooni (PCR) meetod.
Proov Ttsanka on see, et võetakse genitaalherpesi biomaterjali analüüsimiseks värvimine ja fikseerimine keemiliste ühenditega. Rakud omandavad iseloomuliku värvi ja erinevad tervislikust. Kuid usutakse, et Tsanka meetod on mõnevõrra aegunud ja tal on tõsiseid vigu.
Kuid PCR-analüüsimeetod on genitaalherpese analüüsi läbiviimiseks piisavalt täpne. Selle olemus seisneb selles, et spetsiifilise ensüümi toimel hakkab viiruse DNA paljunema. Mõne aja pärast, peaaegu 100% tõenäosusega, võib öelda, kas proovis esineb viirus või mitte. Valepositiivsed andmed, mille abil selline meetod täielikult kaob.
Herpesviiruse analüüs, mida võtta ja mis on selle olemus?
Enne õige diagnoosi seadmist palub arst seda isikut testid läbi viia. See kehtib täielikult suguelundite herpese viiruse suhtes, sest sellel on mitmeid konkreetseid katseid. Lisaks testide iseloomulikele kliinilistele ilmingutele saate määrata viiruse tüübi.
Selle haiguse suguelundite kujul mõjutavad teineteist limaskest ja nahka. See haigusjuht võib olla vastsündinutel, kuid ainult siis, kui emal on herpes sünnituse ajal. Täiskasvanutel levib patoloogia üle seksuaalvahekorras haigete partneritega.
Genitaalherpese viiruse testid
Genitaalherpese puhul võetakse vereanalüüs, kui limaskestadel või suguelundite nahal on lööve. Lisaks verele sobib analüüsiks ka uriin või tserebrospinaalne vedelik, pärast analüüsi saab arst täielikult vastata. Analüüsimiseks võite annetada vedelikku ja rakke, mis moodustavad osa mullidest.
On vaja võtta herpese testid väikestest mullidest, mis asuvad peenis või emakakaelal. Sobib ka tupe ja ureetra limaskest, kuid ainult hiljuti ilmnenud vulkaanipurskedega, mis sisaldavad maksimaalset viiruste arvu.
Vereanalüüsi üksikasjad
Kõige sagedamini tehtud vereproovide võtmine on selle kindlaksmääramine, kas seal esineb herpese või mitte, samuti antikehad sellele. Kõige tavalisemad on:
- genitaalherpese viirusliku kultuuri analüüs;
- viiruse jälgede või antigeenide tuvastamine veres;
- polümeraasi ahelreaktsioon on spetsiifiline või PCR lühike;
- spetsiifilised antikehad tuvastatakse veres.
Viiruskultuuri kindlakstegemiseks võetakse viirus värskest lööbist spetsiaalsesse laboriklaasist. See meetod võimaldab genitaalherpese kõige täpsemat paigaldamist.
Siiski Kultuuris ei ole alati võimalik viirust tuvastada, isegi siis, kui see on olemas. Tehnoloogia puuduseks on genitaalherpese valenegatiivne tulemus.
Selleks, et tuvastada genitaalherpese tekitavat antigeeni, peate võtma kraapima, kuid ainult lööb, mis on hiljuti ilmnenud. Seejärel tehakse kõik laboratoorsed uuringud ja genitaalherpes, mida nimetatakse antigeenideks, raku pinnale markerid.
Polümeraasi ahelreaktsiooni läbiviimine viiakse läbi viaalis asuva vedeliku või rakkude põhjal. Uuringuks võite võtta vereanalüüsi või tserebrospinaalvedeliku.
Uuringute abil on võimalik kindlaks teha, millised viiruse tüübid on ennast tundnud esimest või teist. Kui nahaanalüüsi nahalööbe sageli ei tehta, on parem kasutada tserebrospinaalvedelikku. Viimane muutub oluliseks, kui viirus mõjutab mitte ainult suguelundeid, vaid ka aju.
Veri võib tuvastada antikehi, mis organism toodab genitaalherpese vastusena. See on kaitsva reaktsioon, millel põhineb analüüs, mis võimaldab kindlaks teha haiguse seksuaalse variandi.
Millal see on mõtet?
Ükskõik mis katsed on läbi viidud, on haigus ravimatu. Kui infektsioon on toimunud, on see keha sees pidevalt, ennast perioodiliselt ennast tunda.
Olles närvirakkudes, ilmneb see pärast stressi, ülekoormust või mõnda haigust. Arsti poolt väljapandud ravimid, pärast genitaalide või mõne muu herpese analüüsi, aitavad leevendada patoloogia kulgu ja vähendada manifestatsioonide kestust.
Kuid on olukordi, kus genitaalherpesega tehtav analüüs on õigustatud. Sellised olukorrad võivad olla:
- tõendid, et see on haiguse genitaalversioon, mitte midagi muud;
- viiruse tüübi määramine veres;
- ülekandeliinide ja kontaktpunktide loomine;
- Kas lapsel on sünnitusest haige ema suguelundite herpes.
On näidatud, et läbivad vereanalüüsid kõigile, kellel on genitaalide haiguse tunnused. Tulemused aitavad arstil patogeeni täpsemalt määrata ja määrata sobiv ravi. Lisaks tuleb analüüsida kõiki rasedaid naisi või neid, kes plaanivad omandada järglasi.
Raseduse ajal
Infektsiooni kontrollimiseks on eriti oluline raseduse kavandamise faasis. Mõnes olukorras võib viirus olla tõsiseks ohuks sündimata lapsele. Kõige tõsisemad komplikatsioonid võivad olla ajuhalvatus või tserebraalne halvatus, samuti psühho-emotsionaalse arengu viga.
Kui test annab positiivse tulemuse, tuleb enne raseduse planeerimist mõlemad partnerid spetsiaalselt ravida viiruse aktiivsuse pärssimiseks.
Raske olukord on viiruse sisenemine kehasse, eriti raseduse alguses. Haiguse retsidiiv on samuti ohtlik, eriti esimese kolme kuu jooksul, kui toimub sündimata lapse ja selle sisemiste organite moodustamine.
Tulemused
Analüüs võimaldab teil tõestada või tõrjuda herpesviiruse olemasolu organismis. Kui eksperiment viiakse läbi viiruskultuurimeetodil, siis on tulemus valmis kahe, kolme päeva jooksul. Kui järgite tulemuse saavutamise tavamenetlust, on kannatlikkusel keskmiselt kaks nädalat.
Kui inimene on viiruse antigeeni katsetanud, saab ta päevas vastuse. PCR-i efektiivsus võib olla üks kuni kolm päeva. Kui analüüs tehti antikehade olemasolu kohta, saadakse see tulemus paaril päeval kätele.
Vastutav arst suudab tulemuse dešifreerida, laboratooriumi negatiivne seisund on normaalne seisund. See näitab, et:
- viirus ei moodusta rakukultuuris;
- ei antigeene;
- veres pole antikehasid.
Kõrvalekalded loetakse laboritesti positiivseks tulemuseks. Sellisel juhul peaksite mõtlema:
- viiruse olemasolu rakukultuuris ja selle moodustumine;
- veres on antigeene;
- On olemas antikehad, mille organism toodab vastuseks viiruse sisenemisele.
Lisateavet Tstsanka ja PCR-i testide kohta.
Genitaalherpise viiruse uurimise meetod hõlmab Tsanka spetsiaalsete rakkude ja PCR-i määramist. Proovi sisuliselt on see, et organismis on erilised rakud, mille arst leiab mikroskoobi all määrdudes, erodeeruvast pinnast või mullist saadavad prindid värvitakse erilisel viisil.
Tstsanka rakkudel on võrreldes tervetega olulised erinevused. Uuring ei ole iseenesest väga usaldusväärne, arstid sageli seda ei soovita.
Kui arst viivad läbi PCR-i, tuvastatakse väike viiruse DNA fragment. Erinevalt eelmistest uuringutest on uuring väga täpne. Siiski ei ole üksmeelt selle üle, kuidas seda nakkuse suguelundite kujul diagnoosida. Ühte sellist katsetamist ei tohiks eelistada, seda parem on täiendada teiste tehnikatega.
Kuid negatiivne tulemus ei taga, et kehas pole viirust. Kui patoloogia sümptomid tekivad, võtab tõde tõestamiseks mitmeid katseid.
Dekodeerimise ajal tuleb arvesse võtta immuunsüsteemi seisundit, isiku individuaalsust, samuti mõningaid muid tegureid, eriti hiljuti üle kantud haigusi, mis võivad nõrgestada immuunsüsteemi.
Kuid siiski on vajalik läbi viia uuring, paljudel juhtudel see võimaldab teil kindlaks teha õige diagnoosi ja alustada ravi. Peate selle varajases staadiumis edastama. Kuigi manifestatsioonid pole kaugele läinud ja sekundaarsed komplikatsioonid puuduvad. Eriti oluline on seda uurida raseduse planeerimise etapis ja tulevaste järglaste seas. Lisaks sellele on mõlema partneri jaoks oluline uurida, millisel juhul on tulemus usaldusväärsem.
Suguelundite herpese sümptomid. Diagnostilised meetodid
Genitaalherpes on põhjustatud I tüüpi või II tüübi SIMPLE herpesviirusest. Kuid elus kõik "lihtne" osutub raskeks. Sama olukord on herpes diagnoosimisel.
Korduv valu, sügelus ja põletus, samuti mulliga lööbe esinemine suguelundite piirkonnas, reied ja tuharad peaksid teile märku andma. Nende sümptomitega peate nõu pidama arstiga.
Õige diagnoosi tegemiseks kogenud arst on ainult üks pilgutus lööve välimusest ja patsiendi kaebuste olemuse hindamine. Kuid mõnel juhul võib see kesta aastaid, kuni diagnoositakse suguelundite herpes.
Tüüpilise herpese juhtudel, kui on olemas retsidiivsed prekursorid: sügelemine, valu, kihelus, vaheldumisi mulliga lööve, võib see kõik viia arsti juurde, et teil on suguelundite herpes. Kui te kaebate sügeluse ja korduva põievähisega nahalööve + arst näeb teda läbivaatamise ajal, saab ta diagnoosida "genitaalherpese" ilma täiendavate laborikatseteta. Tuleb meeles pidada, et suguelundite herpes, lööve võib paikneda suguelunditel, eriti ureetra või vagiina sees, reitel ja jalgadel. Naistel levib herpes sageli tuhartele ja seostub menstruatsiooniga. Mürgis lööve rektaalses piirkonnas ja sees ka viitab genitaalherpese manifestatsioonidele.
Inspekteerimine: genitaalherpese diagnoosimiseks on vajalik sisemine konsulteerimine ja eksamineerimine. See võib olla sünnitusabi-günekoloog, dermatoveneroloog, uroloog-androloog, allergoloog - immunoloog või lihtsalt üldarst. Iga patsient, kes esimest korda seisab silmitsi genitaalherpesega, kardab teadmata, eriti patsiendile pole selge, mida arst vaatab. Kontrollimiseks tuleb valmistada hügieenilisest seisukohast. Arst soovib uurida teie suguelundeid, naha seisundit, kõhupiirkonna lümfisõlmed, kaenlaalud, kaelal.
Naiste ja meeste inspekteerimine suguelundite erineva struktuuri tõttu toimub tulevikus mitmel viisil:
Meest palutakse näidata oma peenist, tühi peas, et näidata munandit. Kui lööve asub anusnas, siis saab seda näha väljastpoolt. Arst võib soolelit analüüsida spetsiaalse lusika, pintsli või puuvillase tampooniga. Aia kestab paar sekundit. Menetlus on ebameeldiv, kuid mitte valus. Mõnikord võib tekkida vajadus kraapida kõrist, see võetakse täielikult puutumata tampooni või pärasoolde kasutades valutult: puuvillane tampoon või rektoskoop. Anus asetatakse spetsiaalne meditsiiniline vahend, mis on määritud vaseliiniga.
Naine palutakse günekoloogilise tooli peal lamada. Altpoolt lindistub ta vööst, lükatakse tagasi toolile, levib jalgu ja painutab põlvi. Põlvede all toetavad jalad eritoed. Kui naine ei ole pingeline, pingevaba ega muretse, siis on kontrollimine täiesti valutu. Arst sisestab tupe alla günekoloogilise peegli ja uurib tupe herpeedipurske seestpoolt. Arst võib võtta vigastusi, tupe, emakavähi, kusepõie silmi. Kuna naistel on ureetra laiem, enamikul juhtudel ei esine neil mingeid valusaid tundeid. Mõlemad mehed ja naised võivad pärast urineerimisjärgse õlavarre lühikeseks ajahetkel manustamist urineerimisel tekkida kõhunääre ja urineerimisel ebamugavustunnet. Kui naine harrastab anaalseksi või tal on lööve anus, võib arst teha pärisoole analüüsi.
Tuleb märkida, et herpes esineb sageli koos teiste sugulisel teel edasikanduvate nakkustega, seega võib arst soovitada testide tegemist teiste haiguste puhul: süüfilis, AIDS, B-hepatiit, klamüüdia ja muud infektsioonid.
Kahjuks on 60-80% juhtudest genitaalherpesid ebatüüpilised: st seal ei pruugi olla sügelemist, mullid ega ka tõendeid. Herpes võib ilmneda nagu suguelundite kerge punetus, naha valulik purunemine või patsiendi hägustumine ainult ühe sügelemisega ilma mullideta. Mõnel juhul võivad naised olla genitaalherpes koos pisaravooluga ja varjata seda. Kui naisel esineb sageli vulvovaginaalse kandidoosi (rebenemise) kordumist, tuleb teda uurida herpese suhtes.
Seal on mitut liiki katseid, mis määravad genitaalherpese.
Kõige "iidne", nn kultuurimudel. Selle olemus seisneb selles, et herpeseerivate kasvajate või vesiikulite kapillaar, süstal või tampoon võtaks selle sisu ja asetaks selle kasvavale kanaembrüole. Embrüo surma tõttu, kus herpesviirus jätab spetsiifilised märgid, järeldavad nad, et esineb haigus.
Polümeraasi ahelreaktsioonimeetod või lühendatud PCR.
PCR võib patsiendil viirust tuvastada ainult retsidiivi ajal. PCR-i materjali võetakse spetsiifilise harjaga kahjustustest. See meetod võimaldab suure tõenäosusega tuvastada, kas herpesne haavandid või genitaalid on herpes simplex-viirusega ja millist tüüpi see on. PCR-diagnostika meetodil usaldusväärsete tulemuste saamiseks on olemas suuremad nõuded ruumi steriilsusele ja temperatuuri tingimustele, kus see reaktsioon pannakse. Mõnel juhul on laboriteenuste korralduse puuduste tõttu PCR-diagnostika tulemused (räägime ainult suguelundite herpesist) osutuvad ebausaldusväärsed: valepositiivsed või vale-negatiivsed.
Kõige usaldusväärsem on ensüümidega seotud immunosorbentanalüüs (ELISA), mis määrab kindlaks mitte viiruse, vaid selle kaitsva antikeha, mis levib veres. Analüüs tehakse tühja kõhuga.
Herpesviiruse tungimisel kehasse reageerib see kaitsvate antikehade - immunoglobuliinide Ig G Ig M (klass J immunoglobuliin ja Em klassi immunoglobuliin). Immediately pärast nakatumist ilmub Ig M veres ja alles siis, pärast I ja järgnevaid retsidiive, saab maha tuvastada IgG.
IFA reaktsioonid on kahte tüüpi:
1. Kvalitatiivne, kui tehakse kindlaks, kas veres oleva HSV-vastased IgG- või IgM-vastased antikehad puuduvad või mitte;
2. Kvantitatiivne, kui määratakse tiiter, või vene keeles, nende immunoglobuliinide arv veres.
Praegu on ELISA abil võimalik määrata, millist tüüpi HSV I või HSV II viirus põhjustas teie suguelundite herpes.
Kvalitatiivse reaktsiooni abil on võimalik kindlaks teha, millist tüüpi viirust olete nakatunud, ja VÕTA ENNE, kas teil on varem olnud relapse või mitte. Kvantitatiivne ELISA võimaldab arstil ligikaudselt hinnata teie viirusevastase immuunsuse seisundit.
Mõned arstid ja nende patsiendid eksivad ELISA tulemuste tõlgendamisel tihti. Keegi usub, et ELISA näitab herpesviiruste arvu veres. Tuleb märkida, et herpes simplex-viirus elab sakraalse põlve ja võib ilmneda verd mõni minut enne retsidiivi. Inimestel, kellel puuduvad immuunpuudulikkus (AIDS, onkoloogilised haigused, elundi siirdamine), muutub kehv viirus keha kaitsvate rakkude hõlpsaks saagiks ja sureb koheselt.
Herpes simplex viiruse antikehade kõrge tiitrid võivad viidata sellele, et hiljuti oli teil haigus taastunud. Arst eksib, kui ta ütleb, et teil on kõrge herpese antikehade tiitrid ja neid tuleb "ravida". Selline ravi ei anna tulemusi. Sama rasedusega. Kaitsealuste immunoglobuliinide Ig G ja Ig M kõrge tiitrid ei ole vastunäidustatud raseduse algusele.
Erinevalt bakteriaalsetest infektsioonidest ei mõjuta viirusevastased ravimid, nagu atsükloviir, valatsükloviir, famviiri, panaviir ja immunomodulaatorid, katsetulemusi. Seetõttu võite ravimeid kasutades ohutult testid läbi viia.
Keskmiselt kulub materjali kogumise ja katsetulemuste saamiseks laborist 1 kuni 3 nädalat.
Testi tulemusi, eriti ELISA-t, võib tõlgendada ainult arstiga, kes teid neile viitas. Kuna erinevad laborid kasutavad erinevate tootjate tarbekaupu, võivad kahe labori normaalväärtused olla erinevad. Ja ühel juhul näitab Igr tiiter G = 1: 1100 haiguse puudumist, teisel juhul - hiljutist relapsi.
Kahjuks ei ole tänapäeval olemas laboratoorset uuringut, mis võimaldaksid 100% kindlusega diagnoosi luua või selle ümber lükata. See juhtub, et analüüsid ei anna lõplikke tulemusi. Herpes pilt on näol ja analüüsidega pole seda kinnitust leidnud. See juhtub, et enne labori sisenemist viirus sureb. Analüüs tundub olevat negatiivne, kuid tegelikult on olemas viirus ja haigus. Seepärast peate olema valmis selleks, et analüüs tuleb uuesti läbi viia.
Kahjuks ei ole Vene Föderatsiooni enamus territooriumil genitaalherpese katseid kohustusliku ravikindlustuse programmi ja Vene Föderatsiooni kodanikele tasuta arstiabi osutamise riiklike garantiide programmi. Nende maksmine viiakse patsiendi õlgadele.
Erinevalt Lääne meditsiinist on Nõukogude ja Vene immunoloogid astunud edasi kahte sammu edasi. Venemaa on tuntud oma immunoloogilise kooli, nimelt Föderaalse Meditsiiniabioloogiaameti Immunoloogia Instituudi Riikliku Uurimiskeskuse poolt. Niisiis, meie teadlased on leidnud, et sageli korduv herpes (6 ja> episoodid aastas) põhjustab immuunsüsteemi rikkumist. Sellest tulenevalt on leitud haigusjuhtumit ja ravitud seda, on võimalik vähendada relapside arvu. Immuunsüsteemi lagunemise tuvastamiseks on vajalik immunogramm - meie organismi kaitsvate rakkude täiustatud analüüs. Immunoloogilise preparaadi valmistamiseks võetud veenist verega. Katset tuleb võtta tühja kõhuõõne ajal. Vastavalt immunogrammi tulemustele on määratud kindlaks teatud kaitserakkude puudumine. Immunomodulaator on välja kirjutatud, mis võib parandada immuunsuse seisundit ja ennetada retsidiive.
Parandage, vaadake ja olge terved!
Ivan Y. Kokotkin
sünnitusabi-günekoloog
Genitaalherpese testid
Põhjalik testimine on oluline genitaalherpese tuvastamiseks. On väga ebameeldiv arstilt kuulda, et olete nakatunud, kui seda pole, või vastupidi. Mõned inimesed on aastakümneid elanud vale kindlusega, et nad on haigusega herpes, sest arst ei võtnud neilt viiruse avastamiseks imiseid. Selle asemel diagnoositi ennast sümptomite põhjal. Suguelundite herpese sümptomid on kergesti segi ajada mis tahes muuga.
Kui teil on teie suguelunditel esinevad haavandid, võib arst võtta neilt rasvusi, et kontrollida herpes simpleksviirust (HSV). Üks uurimismeetoditest on viiruse isoleerimine rakukultuuris. Kõik võetud proovist pärinevad viirused võivad vabalt jagada, mis muudab need mikroskoobi all hästi nähtavaks.
Järgmine katsetüüp on immunofluorestsentsireaktsioon. Proovile lisatakse lahust, mis sisaldab HSV antikehi ja fluorestsentsvärvi. Antikehad on proteiinid, mida immuunsüsteem toodab infektsiooni vastusena. Kui kriimustuses esineb viirus, jääb selle külge kinni antikeha, mis säravad spetsiaalse mikroskoobi kaudu.
Need testid on head, sest nad eristavad kahte tüüpi HSV-d. Oluline on täpselt teada, millist tüüpi viirust olete nakatunud. Kui leiate 2. tüübi herpes simplex viiruse (HSV-2), võivad selle haiguse puhangud esineda sagedamini kui 1. tüüpi herpes simplex-viiruse (HSV-1) leiud. Veelgi enam, infektsiooni meetodi kindlaksmääramisel võib viiruse tüübi tundmine olla vihje. HSV-1 mõjutab sageli suguelundeid suuõõne ajal ja HSV-2 manustatakse tavaliselt vaginaalse või anaalseksi ajal.
Need testid võivad näidata vale-negatiivset tulemust, kui herpeedilised haavandid on juba hakanud paranema või sümptomid esimest korda ei ilmu. Kuid ühel neist katsetest saadud positiivne tulemus on väga täpne.
Genitaalherpese vereanalüüsid
Vereanalüüs võib HSV antikehi tuvastada ka sümptomite puudumisel. Vale negatiivne vereanalüüsi tulemus on võimalik, kui infektsioon on hiljuti tekkinud. Infektsiooni hetkest kuni HSV antikehade ilmumiseni veres võtab mitu nädalat.
Võimalikud on ka valepositiivsed tulemused. Kui teie testimise tulemus on positiivne, kuid teie herpesvõtmisega kaasnevad võimalused olid väga väikesed, peate võib-olla uuesti kontrollima.
Ttsanka ja PCR-meetodi proov
Teised herpesviiruse avastamise viisid hõlmavad Ttsanki rakukatust ja PCR-meetodit. Proov Ttsanka on mikroskoopilistes Ttsanka rakkudes määrdunud, pärast värvimist prinditakse erosiooni ja mullidena. HSV-ga nakatatud rakud erinevad tervislikest. See uuring ei ole väga täpne, nii et arstid ei soovita seda.
PCR meetodi (polümeraasi ahelreaktsiooni) alus on viiruse väikese DNA fragmendi tuvastamine. See on üsna täpne uuring, kuid arstid ei ole veel otsustanud, kuidas seda kasutada, et diagnoosida suguelundite herpese, seega pole see testimine eelistatud.
Genitaalherpesuse testid: diagnostilised meetodid
Sellist haigust nagu herpes, kõik on kuulnud. Kuid see ilmneb mitte ainult näo limaskestadele, nagu tavaliselt usutakse, vaid ka suguelunditele, reie sisekülgedele ja isegi pärasooles.
See on nn genitaal- või suguelundite herpes. See võib põhjustada tõsiseid tüsistusi, eriti vastsündinutel, isegi surma. Saadud väikesed mullid tekitavad patsientidele suuri probleeme: haiguse esinemist tuleb võimalikult kiiresti kindlaks teha ja seejärel alustada ravi.
Gerpes Simplex viirus
Haigus on tingitud Herpes simplexi viirusest (Gerpes Simplex) 2. tüübist, mis nakatumisel tungib närvirakkudesse ja püsib inimese kehas kogu elu, avaldades ennast: haiguse, raske stressi ja ülemäärase töötamise, hormonaalsete häirete või ümberkorralduste ajal, nõrgestades samal ajal ka immuunsüsteemi. Infektsioon toimub nii otsese kokkupuutel haige isikuga, seksi ajal kui ka üldiste hügieenivarade kasutamisel, samuti lapse läbimise ajal emaka sünnikodanali kaudu.
Herpese testid
Kõigepealt küsib patsient, kellel on lööve, põletustunne, sügelus või isegi vähese ebamugavusega tunne intiimaala piirkonnas, günekoloogi, uroloogi, proktoloogi või dermatoloogi arstiabi. Saate valida mõne sellise arsti juurde: kõik neist on pädevad herpetsiaravi leidmiseks ja ravimiseks pädevaks. Enamikul juhtudel on seda ilma laboratoorsed diagnostikateta võimatu teha: pöörduda analüüsi poole või minna otse tasulisele kliinikusse.
Miks on nii tähtis diagnoosida?
Herpesviirus on kaval: see mitmekordistub välkkiirusega ja isegi terve inimese nakatumine juhtub väga kiiresti. Igal võimalusel aktiveerub viirus, tekitades tohutult ebamugavust ja mõnikord ei teki seda tõsiste tagajärgedega. Eriti oluline on diagnoos lapse, rasedate naiste ja imikute planeerimiseks.
Näidud testimiseks
Laboratoorsed diagnostika juhendid võivad olla nii iseseisvad kui ka arsti ütlused. Tungivalt soovitatakse see edastada järgmistele isikute rühmadele:
- kõik, kes kavatsevad mõelda;
- rasedad naistel igal trimestril;
- kõigile, kes valmistuvad elundisiirdamiseks: nii doonorid kui ka adressaadid;
- vastsündinud, kui rase naine oli herpes;
- naistel esinevad sagedased ärevuse ägenemised;
- kui arst kahtleb mullide päritolu, sügeluse ja teiste sümptomite suhtes.
Diagnostilised etapid
- Meditsiiniline läbivaatus. Sellel etapil võib arst teha täpset või esialgset diagnoosi. See aitab tal visualiseerida kahjustusi ja sümptomeid. Asjaolu, et haigus võib olla põhjustatud erinevat tüüpi viirustest, võib olla peaaegu asümptomaatiline või vastupidi, väljendunud. Viimasel juhul diagnoosib arst suguelundite herpese, ilma laboratoorsetest testideta. Uurimisel uurivad mehed peenist, munandit, anus ja naistel - suurte ja väikeste labiaalade, tupe, anus. Nendes ja teistes arstid uurib küünte ja aksillaarsete lümfisõlmede ja nahka.
- Laboratoorsed uuringud. Kui test on vajalik vastavalt arsti tunnistusele või patsient ise väljendas soovi uurida, materjal kogutakse. Naistel teeb arst urineerimiskesta, tupe seina, emakakaela, pärasoole, meestel - alates kuse- ja anus. Me ei tohi unustada, et suguelundite herpes esineb sageli koos teiste ebameeldivate infektsioonidega: süüfilis, klamüüdia, ärevus, AIDS ja hepatiit. Selle põhjal võib arst määrata täiendavaid katseid.
Kuidas valmistuda?
Uurimistulemuseks peate tegema hügieeniprotseduure, võtma dušši, riideid vahetama ja mitte mingil juhul ärritama lööbeid, kui need on olemas. Naised peavad mähe kandma.
Laboratoorse diagnostika meetodid ja analüüsitüübid
Võite diagnoosida suguelundite herpese ja viiruse tüübi, mis põhjustas selle mitmel viisil. Vaatleme peamisi. Alloleval pildil saate visuaalselt näha kõige populaarsemaid meetodeid ja nende võrdlust üksteisega:
Meetodid viiruse avastamiseks biomaterjalides (pritsmed, matid)
- PCR - polümeraasi ahelreaktsioon. Herpese olemasolu organismis on väga hea võimalus, kopeerides korduvalt osa patogeeni DNA molekulist ja seejärel selle tüübi kindlakstegemiseks. Siin saate kasutada erinevat biomaterjali. Tingimused kehtivad 1 nädala jooksul. Seda tüüpi analüüs on hea, sest viirust saab tuvastada isegi väga madala kontsentratsiooniga.
- RIF - immunofluorestsentsreaktsioon. Kogutud biomaterjali töödeldakse spetsiaalse ainega. Mikroskoobi all nähtavad helendavad antigeenid, mis näitavad herpese esinemist kehas. See analüüs on efektiivne ainult patogeeni suurel kontsentratsioonil.
- Kultuuriline viis on pikaajaline ja väga tõhus viis. Biomaterjal paigutatakse toitainekeskkonda ja uuritakse viiruse käitumist. Tulevikus määravad nende näidustuste kohaselt haigusetekitaja tüüp. Analüüsi tulemused on saadaval umbes kahe nädala jooksul.
- Vulvovolpocervikoskoopia. Arst hoiab naisi günekoloogilise tooli juures. Erilise mikroskoobi abil uurib ta tupe ja emakakaela seinu. Samal ajal on raske tuvastada genitaalherpese iseloomulikke lööbeid. Tulemus on kohe.
Vereanalüüsi meetodid
Kõiki neid peetakse ekspressmeetoditeks, kuna tulemused on valmis 2-4 päeva jooksul. See on:
- ELISA - ensüümi immuunanalüüs. Lähtudes IgM ja IgG antikehade tuvastamisest ja nende kontsentratsiooni arvutamisest - kvalitatiivne ja kvantitatiivne ELISA. Paljud IgM - viirus on aktiivne, haigus esineb või esineb retsidiiv, suur hulk IgG näitab kroonilist infektsioonihaigu.
- Seroloogiline meetod. See põhineb veeni veres sisalduvate G-klassi antikehade määramisel. Enamasti tehakse seda genitaalherpesuse kahtluse korral, mida põhjustab herpes simplex-2-tüüpi viirus.
- Immunogramm Seda tehakse selleks, et kontrollida immuunsüsteemi toimimist, tõrgete õigeaegset avastamist ja määrata sobivat ravi, mis stimuleerib piisava hulga immunoglobuliinide tootmist.
Te võite võtta katseid genitaalherpese tekitava viiruse tüübi määramiseks peaaegu igas linna laboris arsti suunas või omal algatusel.
See on tähtis!
Siin on mõned asjad, mida peate teadma selle viirusliku haiguse kohta:
- Suguelundi herpese ei ravita! Narkootikumid võivad pärssida ainult viiruse aktiivsust.
- Suguelundite herpes naistel sünnituse ajal - näpunäide keisrilõikele.
- Kui tuvastatakse suguelundite herpes, peate tagama individuaalse polentsa, söögiriistade, nõude, hoiduma seksist, käsi väga tihti pesema ja ise ravi mitte tegema ning võtma kohe ühendust arstiga.
Suguelundite herpes
Genitaalherpesuse nakkus või suguelundite herpes on seksuaalülekande haigus, mis on põhjustatud herpes simplex-viirusest (HSV). Genitaalherpese põhjuseks on peamiselt herpes simplex viiruse tüüp 2 (HSV-2).
Sünonüümid
Genitaalherpes, suguelundite herpes simplex, herpes tüüp 2, HSV-2.
Haiguse põhjused ja riskifaktorid
Suguelundite herpese mõjutab nahka ja suguelundite limaskesta. Infektsioon on põhjustatud Herpes simplex viiruse 2. tüüpi (HSV-2) poolt. HSV-2 edastatakse seksuaalvahekorras ühelt inimeselt teisele.
- HSV-2 põhjustab kõige sagedamini suguelundite herpese, harva põhjustab suguelundite kahjustusi 1. tüüpi herpesviirus. HSV-2 võib levida välistest suguelunditest suuõõne suu kaudu suuõõne kaudu.
- HSV-1 mõjutab peamiselt naha ja suu ja huulte limaskesta.
Herpes võib saada suhu, vagina või peenise limaskestade kokkupuutesse isikuga, kellel on juba herpes. Kõige tõenäolisemalt haige, kui puutute nahka, millel on juba ilmsed herpeedilised lööbed. Kuid herpesviirus võib nahal esineda nähtavate sümptomite puudumisel. Vahel inimene isegi ei tea, et ta on nakatunud.
Suguelundite herpes on naistel sagedamini kui meestel.
Sümptomid
Enamik genitaalherpeseansiga inimestel ei ole haiguse sümptomeid väljendanud ja see jääb tähelepanuta. Mõnikord võetakse nahale allergia, ärrituse või kahjustuse ilmnemisel lööve.
Akuutne herpeshaigus avaldub reeglina ägedalt ja seda on võimatu seda tähelepanuta jätta. Kuid 2-14 päeva pärast lööve kaob iseenesest.
Üldised sümptomid
- isukaotus
- kehatemperatuuri tõus (kuni 38 ° C)
- üldine halb enesetunne
- lihasevalu selja, reied, tuharad
- liigesevalu
- külmavärinad
- paistes lümfisõlmed kubemekindlalt
Kohalik sümptomid
- väikeste valulike blistrid, mis on täidetud selge või kergelt kollakas vedelikuga, mõnikord koos sügelusega.
- naistel: välistel suguelunditel, tupel, emakatel, anuši ümbruses, reitel või tuharatel
- meestel: peenis, munandik, päraku ümber, reitel või tuharatel
- mõlemas soost: keel, suu, silmad, igemed, huuled, sõrmed ja muud kehaosad
Enne lööbe ilmnemist võib inimene tunduda naha kihelustumise, põletuse, sügeluse või valu piirkonnas, kus esinevad villid.
Kui herpeedilised vesiikulid lõhkuvad, jäävad väikesed valulikud haavandid. Need haavad muutusid ja aeglase paranemisega 1-2 nädala jooksul.
Muud suguelundite herpeseemiad, mida üldse ei leita:
- valulik urineerimine
- naistel võib olla tupest vabanemine
- kui lööve asub ureetras, siis on tualettruumi minna võimatu, mis nõuab kusepõie kateetri paigutamist
Suguelundite herpesega korduv nakkus või võõrutamatu viiruse aktiveerimine kehas võib ilmneda mõne nädala, kuu või isegi aasta jooksul. Sümptomid nakkuse taastekitamise ajal on väga nõrgad ja võtavad enda kätte. Kuid aja jooksul suureneb ägenemiste esinemissagedus ilma ravita.
Pärast inimkeha esimest koosolekut koos genitaalherpese viirusega püsib see närvirakkudes elus, seda ei ole võimalik sealt eemaldada. Soodsates tingimustes, kus immuunsüsteem tööle hakkab, võib viirus elu kogu elu jooksul "uinuda".
Kuid viirus võib "ärgata" alljärgnevate tegurite mõjul:
- krooniline väsimus
- muud suguelundite infektsioonid
- menstruatsioon
- füüsiline või emotsionaalne stress
- operatsioonid, vigastused, anesteesia
- krooniliste haiguste (bronhiit, koliit) või äge ägenemine (pneumoonia, seedetrakti infektsioon)
Mõnes genitaalherpes kasvatatakse korraga 1-2 korda aastas samal ajal, teistes sümptomid ilmnevad või kaovad ilma konkreetse musterita.
Meestel on suguelundite herpese korduvad ägenemised lihtsamad.
Diagnostika
HSV esinemise analüüsi materjali saab otseselt kahjustusest. Selleks uurige mullide sisu ja nahka nende ümber. Need analüüsid on olulised haiguse esimeses episoodis ja rasedatel naistel, kui arst määrab kindlaks täpsed diagnoosid.
Herpeetilisest vesiikulist vedelik külvatakse spetsiaalses toitainekeskkonnas ja tulemust hinnatakse 2-3 päeva pärast.
Genitaalherpese analüüs PCR abil (polümeraasi ahelreaktsioon) näitab madalaimat viiruse DNA-d. PCR on kõige täpsem analüüs genitaalherpese diagnoosimisel.
Kontrollige ka herpes simplex viiruse 2. tüüpi antikehade taset ja omadusi. Antikehade analüüsi eelis - saate määrata infektsiooni kestuse ja immuunsüsteemi vastuse kvaliteedi viiruse sisestamisel. IgM antikehad ilmuvad veres 7-10 päeva pärast nakatamist, kaovad 2-3 kuu pärast ja IgG antikehad ilmuvad 2 nädala pärast, kuid kaovad 4-5 kuu pärast. Niisiis, kõrge IgM madala IgG - äge genitaalherpese, madala IgM ja kõrge IgG - kroonilise genitaalherpesega. HSV-2 antikehade täielik puudumine näitab, et isik ei ole kunagi viirusega nakatunud või infektsioonist möödunud vähem kui nädal.
Ravi
Suguelundite herpese ei ravita. Seda ei ravita, sest puuduvad uimastid, mis suudavad viirust inimkehast täielikult eemaldada. Kuid sümptomaatiline ravi, nimelt ebameeldivate sümptomite kõrvaldamine viiakse läbi sujuvalt.
Viirusvastased ravimid võivad valu ja ebamugavustunde leevendamisel leevendada. Need ravimid on efektiivsemad genitaalherpise esimestel episoodidel. Herpes raviks kasutatavad ravimid: atsükloviir, famtsükloviir ja valatsükloviir.
Herpealsete korduvate rünnakute ravi algab nii vara kui võimalik, kui ei ole lööve, vaid ainult nõruetus, sügelus, väikesed mullid.
Sageli peavad genitaalherpesega patsiendid võtma viirusevastaseid ravimeid iga päev perioodil, mil on oht infektsiooni aktiveerimiseks. Näiteks pärast operatsiooni, ägedad haigused. Selline profülaktiline ravi takistab suguelundite herpes puhanguid ja vähendab nende kestust. See vähendab ka viiruse edastamise tõenäosust.
Rasedatel on raseduse viimasel kuul eriti hoolikalt uuritud suguelundite herpes esinemist, et vähendada loote nakatumise tõenäosust sünnituse ajal. Herpesõrkade korral genitaalide puhul soovitatakse lapse nakatumise tõenäosuse vähendamiseks keisrilõike kaudu manustamist.
Genitaalherpesuse ravi võimalikud kõrvaltoimed:
- suurenenud väsimus, letargia, väsimus
- peavalu
- pearinglus
- iiveldus ja oksendamine
- lööve
- harva - krambid või värisemine
Hoolitse oma herpes-lööbe eest kodus:
- nailonist või muudest sünteetilisest sukkpüksid, aluspesu, püksteid (naistele) ei soovitata
- riided ja aluspesu tuleks valmistada looduslikest kangastest, mis sobivad vabalt
- Väliste suguelundite isiklikku hügieeni ainult seepivaba veega
- vannid ei ole soovitatav, on parem dušš võtta
- pärast duši all pesta käed põhjalikult seebi abil
Kui märkate, et ühe haavandiga on ilmnenud punetus, on põrnatõbi, mis on bakteriaalse infektsiooni sümptomid. Konsulteerige arstiga, vajate antibiootikumi.
Prognoos
Pärast üksiku genitaalherpesega nakatumist jääb viirus kehasse kogu eluks. Mõned ägenemised ei juhtu üldse, teised on püsivad, olenevalt immuunvastusest.
Enamikul juhtudel ei esine korduvaid nahalööbeid selge põhjuseta. Kuid pärast seda, kui arstid uurisid genitaalherpesega patsientide elutingimusi, leiti järgmised predisposing tegurid:
- ülekatmine
- levivad haigused - alates kergete ägedate hingamisteede infektsioonide kuni raskete vigastuste, operatsioonide, südameinfarkt
- immuunsuse pärssimine AIDSiga või immuunsust vähendavate ravimite kasutamine (kemoteraapia, steroidid)
- menstruatsioon, rasedus, sünnitus, rinnaga toitmine
- füüsiline või emotsionaalne ülekoormus
- trauma välispõletikuga (seksuaalse väärkohtlemisega) või suurenenud seksuaalvahekorraga
Inimestel, kellel on normaalne, tervislik immuunsus, on genitaalherpese alati kohalik haigus, kuigi mitte väga meeldiv. See ei ole eluohtlik ega avaldab vähest mõju viljakusele ja libiido tekkele.
Tüsistused
Rasedad naised, kellel on suguelundite herpese nähtavad ilmingud, võivad seda sünnituse ajal edasi anda. Vastsündinu ülekandumise oht on väga suur, kui ema esimest korda nakatub raseduse ajal suguelundite herpes. Lapse raskekujulise infektsiooni oht on ema haiguse kroonilises ravis märgatavalt madalam.
Suguelundite herpese korral on rasedatel naistel alati enneaegse sünnituse oht. Kaasasündinud herpes lastel võib avalduda aju kahjustusena (entsefaliit, meningiit), nahk (tüüpiliste herpeseerivate ilmetest), vaimse ja füüsilise arenguga mahajäämus. Väga harva kaasasündinud herpes viib vastsündinute surma.
Mitte-rasedad, kellel on aeg-ajalt suguelundite herpes ägenemine, võivad nakatada oma lapsi ainult siis, kui nad ei järgi isikliku hügieeni eeskirju. Seega on isiklikud hügieenivahendid (käterätikud) ja pesemine kätega seebi ja veega pärast tualeti ja dušši kasutamist.
2. tüüpi herpesviirus võib levida teistesse kehaosadesse:
- aju - herpeedilise entsefaliidi haigus
- silmad - keratiit (oftalmiline herpes)
- söögitoru - esophagitis
- maksa - hepatiit
- seljaaju - müeliit
- kopsud - kopsupõletik
Need komplikatsioonid arenevad inimestel, kellel on nõrgenenud immuunsüsteemid HIV-nakkuse või teatud ravimite tõttu.
Suguelundite herpese, HIV, gonorröa ja süüfilisega nakatumise tõenäosus on mitmel korral kõrgem aktiivse seksiga mitmete ebaregulaarsete seksuaalpartneritega.
Arsti nägemine
Helistage oma arstile, kui teil on eelnevalt kirjeldatud genitaalherpese sümptomeid ja kui teil on selliseid sümptomeid nagu palavik, peavalu või oksendamine.
Pöörake tähelepanu!
Parim viis, kuidas vältida suguelundite herpese infektsiooni, on üks küsitletud seksuaalpartner. Haiguse edasikandumise ärahoidmiseks selle aktiveerimisel ei saa seksuaalset löövet kogu perioodi vältel ja 1-2 nädalat.
Latekskonvoodid on parimad (olemasolevate) meetodite järgi, mis kaitsevad suguelundite herpese vastu. Seda tuleks kasutada kogu seksuaalvahekorras, isegi kui nakatunud isikul pole hetkel lööve või haavandeid.
Suguelundite herpesega patsient peaks rääkima oma partnerile, et ta on nakatunud ja soovitab teda uurida.