“Uus aasta – uus mina. Milline on Sinu uue aasta resolutsioon? Kas Sa annad uue aasta lubadusi?”. Miks on nii, et aastavahetus toob inimestele näiliselt suurema jõu ja teadlikkuse enda elu muutmisest ja “kätte võtmisest”? Miks paljud inimesed ootavad vana aasta lõppu selleks, et uuel aastal “tubliks hakata”?
Üks aasta on väga paras ajaühik, mille kaupa hinnata ja analüüsida kordaminekuid. Mõne asja saavutamine võtab aega kuid ja isegi aastaid ning seetõttu on aasta üks tore mõõdupuu. Ka mina vaatan aasta lõppedes tagasi oma kalendrile ja mõtisklen selle üle, mis kõik on tehtud, kogetud, kus käidud ja kellega tutvutud. Tore on meenutada ja mis vahel veelgi olulisem – näha, kuidas ma ise selles protsessis kasvanud ja arenenud olen.
Olgugi, et mulle tihtipeale meeldib lainetada oma tegevuste hoos ja voos, sean ma sellegipoolest endale eesmärke, sest näen, et “õiget hetke” ja “õiget tunnet” võib mõnikord ootama jäädagi. Tavaliselt saavutan ka pärast enese distsiplineerimist ja niiöelda sundimist häid, isegi väga häid tulemusi. Ja aasta on tõesti hea vahemik, mille peale oma eesmärgid väiksemateks osadeks jaotada.
Üks väga oluline sõber ütles mulle hiljuti, et tema näiteks ei mõõda enda saavutusi mitte aastavahetuse, vaid enda sünnipäeva kaupa. See on ju iseenesest loogilisem ka. See, et Maa ümber Päikese ühe tiiru täis tegi, tähistab väga väheste inimeste ühe eluaasta täitumist. Seega mulle hakkas see mõte väga meeldima, et oma saavutusi analüüsida ja eesmärke seada enda sünnipäeva, mitte aastavahetuse kaupa.
Aga postituse mõte on hoopis selles, et …
… miks ootavad paljud inimesed “tubliks hakkamisega” 1. jaanuarini? Ja mis veel hullem – miks nii paljud esimeste nädalate või kuudega endale seatud eesmärkidest ka loobuvad?
Minu elukogemus on näidanud seda, et kui ma ei tee endale täiesti kindlaks, konkreetseks ja selgeks, MIDA ning MIKS ma saavutada soovin, on selle täide minek suhteliselt ebatõenäoline. Näiteks on väga suur vahe, kas öelda “ma soovin kaalus alla võtta” või “ma kavatsen viie kuuga alla võtta kaheksa kilogrammi”.
Eesmärkide seadmise juures on väga oluline eesmärgi konkreetsus:
- aeg, mille jooksul see saavutada soovitakse (kindlasti peab see olema ka realistlik – ühe kuuga ei ole võimalik viis kilogrammi lihasmassi juurde võtta)
- seda saab kuidagi mõõta (massiühik, rahaühik, millegi hulk või arv – äkki saab isegi õnnetunnet mõõta…? 😀 )
- see peab olema ka realistlikult saavutatav eespool määratud aja jooksul (nt palagatöötajast kuu ajaga tõenäoliselt ettevõtjast miljonäri ei saa, aga viie aastaga võib-olla olla saab – kui just loto või pärandus sülle ei kuku)
- sellel eesmärgil peab Sinu jaoks olema väga suur tähtsus, miks Sa seda saavutada soovid. Kui soovid mingit ametit pidada selleks, et vanematele head meelt teha, oled lõpuks õnnetu. Kui tahad kaalus alla võtta selleks, et olla “sale nagu sõbranna”, kuid ei mõtle seejuures üldse oma tervisele, on loobuda palju lihtsam, kui siis, kui Sa teed endale selgeks selle, miks on Sinu keha ja elu jaoks oluline toituda ja liikuda tervislikult. See on inimeste jaoks tihtipeale kõige raskem punkt, sest ei leita üles tõelist põhjust, mis hoiaks eesmärgi silme ees ja inspireeriks ka “mustadel päevadel”.
Kui inimene ei ole aasta jooksul suutnud endale püstitatud eesmärgist kinni pidada, siis 1. jaanuari tulek ei muuda seda tõenäolisemaks. Asi on inimese suhtumises iseenda eesmärki, enda elusse ja selle kvaliteeti. Uusaastalubaduste andmisest veel lahedam on enesele teadvustamine, milles meil on veel vaja paremaks saada ja siis iga päev selle kallal natukene tööd teha.
Töö iseendaga ei ole midagi, mida kartma peaks. Olen isegi jõudnud arusaamani, et elu ei tähenda “iseenda leidmist”, vaid suuremalt jaolt pigem iseenda loomist. Otsustamist, milline inimene Sa olla tahad ja siis selle poole liikuda.
Iga päev on uus võimalus alustada midagi uut. Teha enda elus mingi muudatus. Võtta midagi ära või panna midagi juurde. Teha midagi senisest rohkem või vähem. Alustada midagi täiesti uut või panna hõõguvad tukid uuesti leegiga põlema.
Iga päev, mil me ootame kas aastavahetust, konkreetset sündmust, koolitust, teraapiaseanssi, kohtumist kellegagi jne, on üks päev, mille me laseme raisku kui päeva, mil me oleksime võinud juba praegu midagi enda eesmärgi nimel teha.
Inimene on üks imelik olend. Kipub ennast teiste inimestega võrdlema (kuigi see on võimatu tegevus). Kipub enda võimeid alahindama. Kipub mugavustsooni armastama. Kipub vabandama, põhjendama, kahtlema, eeldama, ootama, saboteerima. Kipub loobuma enne kui alustab. Kipub loobuma pärast esimest tagasilööki. Kipub arvama, et selleks, et alustada, peab juba oskama. Mina olen õppinud, et kes teeb, see õpib tegema.
Elu on üks katkematu jada ja ükski tähtpäev ei ole selles mõttes erilisem kui mõni tavaline päev. Hommiku saabumine on hea võimalus jätkata sealt, kust pooleli jäid või alustada midagi uut. Samas ei keela keegi ka kell kolm päeval võtta otsust vastu võtta oma elu muuta. Samamoodi ei pea ootama aastavahetust või sünnipäeva, et lõpuks ometi jõusaalis treenimas käia.
Võta see hetk endale kohe, kui Sa tead, et sul on selle jaoks mitu tundi aega. Istu maha, võta ette paber ja pliiats (mitte arvuti või telefon) ja mõtle selle üle, mida sa oma elus korda veel soovid saata. Mida soovid oma keha ja tervisega peale hakata. Mida oma suhete ja karjääriga. Mida oma hobidega? Kuidas soovid maailmale/inimestele head teha?
Ja siis vaata, mille kallal on sul võimalik kohe praegu pihta hakata ning mille võid jätta hilisemaks, kui oled juba mõned teised sihid saavutanud. Tükelda suured eesmärgid kuude ja nädalate, isegi päevade kaupa juppideks, et need tunduksid võimalikult tehtavad, eriti, kui eesmärk tundub eriti suur ja võimatu.
Mitte miski ei ole võimtu! Olen oma kogemusest õppinud, et kõige suurem takistus inimese ja tema saavutuse vahel on USK sellesse, kas ta suudab seda või mitte. Usk sellesse, kas ta on väärt seda või mitte. Kellele teeb kasu see, et me usume, et me ei ole võimelised või väärt midagi saavutama?
Kui paljud võivad seetõttu jääda puutumata mingist heast (ehk isegi abistavast) kogemusest, kui üks inimene loobub uskudes, et ta ei suuda soovitut saavutada? Kas pole mitte kurb mõelda, kui palju inimesi ei saa käia imeheas treeningus seetõttu, et inimene kardab ja temast ei saagi treenerit? Või keegi, kes on välja mõelnud eriti vägeva loodust toetava toote, viib selle idee endaga hauda kaasa, sest kahtleb endas?
Kui nii mõelda, siis on lausa isekas mitte endast luua seda inimest, kelleks me oleme unistanud saada. Inimest, kelleks saamiseks on meile kõik eeldused antud. Isegi kui me kõik ei tee maailma mastaabis suuri asju, mõjutame kõiki neid, kellega igapäevaselt kokku puutume. Saame olla läbi oma eneseusu ja enesetadlikkuse inspiratsiooniks teistele ka enese teadmata.
Mul on palju eesmärke, mida soovin elus saavutada. Ja osa olen ka juba saavutanud. Üks hetk märkasin, et selleks, et midagi täide viia, pean ma muutuma teatud laadi inimeseks. Inimeseks, kes on millekski selliseks võimeline. Kui sa soovid olla vormis, tuleb sul muutuda inimeseks, kes armastab trenni teha. Kui sa soovid olla jõuaks, tuleb sul väga palju õppida finants- ja ärimaailma kohta. Kui sa soovid enda ellu head suhet, pead olema selline inimene, kelle kõrval su unelmate kaaslane olla tahaks.
See oli päris põnev, kui seda taipasin. Nimelt, kui ma tean, mida soovin saavutada, siis üks põhilisi samme selleni jõudmiseks on mõistmine, milline inimene selle saavutaks. Mis sa arvad, kas see tooks ka Sinu ja Sinu eesmärkide vahele selgust?
Kui tead, MIDA soovid saavutada ja oled kindel, et Sinu MIKS on oluline Sulle just Sinu pärast, on Sul pool võitu käes. Sellele järgneb pisike ANALÜÜS sellest, milline inimene selle eesmärgi saavutaks ning täielik USK ja TEADMINE, et see on Sinu jaoks võimalik. Kui need asjad on saavutatud, siis see tehniline, see ära tegemise pool on palju lihtsamad. Palju raskem on siis loobuda.
Minevik õpetab. Olen seda kõike aastate jooksul kogenud, õppinud ja mõistnud. Meie ise oleme iseenda suurimad takistajad. Me laseme teiste uskumustel iseennast piirata. Kui me usume enda ja teiste võimesse soovitut saavutada ja seda ka neile oma sõnadega väljendame, tuleb see meile ringiga tagasi ja saame ka väljaspoolt inspiratsiooni ning julgustust oma eesmärkide poole sammuda.
Ootan põnevusega, kas sellest mõttevälgatusest Sullegi natukene kasu oli. Kuidas oled Sina oma eesmärke seadnud? Kas üldse sead? Kui jah, kas oled loobunud ja miks?
Aitäh, et minuga kaasa mõtled!
Sille