Teeme väikese vahekokkuvõtte: ma oskan rääkida, ma oskan lugeda ja ma oskan ka kirjutada. Just äsja proovisime. Ma oskan inglise keelt, suurt ja väikest ükskordühte. Ja nüüd tuleb pomm – ma oskan koguni vene keelt. Vähemalt saan aru. Lühidalt – ma olen SuperWinston! Kõige targem kõuts universumis! Maailmaklass!
Kõutsielu on oivaline, leiab Winston. Leba ainult terve päev mugavasti sohval ja söö vahepeal kanamaksa peterselliga. Maitsev! Kui aga Winstoni peremees võtab uue majapidaja, kes kolib sisse koos oma tütre Kiraga, on lebasklemisel lõpp. Kiral ja ta emal on nimelt hunnik probleeme. Enne kui Winston isegi aru saab, on ta juba mässitud ehtsasse kriminaaljuhtumisse … Pealegi veel – ah, püha sprott! – tüdruku kehas! Appi!!!
Saksa autoritelt on ikka ja jälle ka eesti keeles vahvaid lasteraamatuid ilmunud. Ka Frauke Scheunemann on saksalanna ja tema kirjutatud vahva lasteraamat jutustab meile ühe hiiglama ägeda loo. Loo ühest briti lühikarvalisest kodukõutsist, ühest tüdrukust ja sellest, kuidas nad omavahel kohad vahetavad.
Raamat algab proloogiga, milles viis tüdrukut näivad plaanivat vargust mingisse ärisse, et sealt T-särk sisse vehkida. Üks neist tõdeb, et sellest tuleks vältimatult juriidilisi probleeme, mis teisi tüdrukuid kangesti naerma ajab. Juriidilisi probleeme. See, kes seda ütles, mõtleb, et teab liiga vähe sellest, mida tähendab olla inimene. Rääkimata veel tüdruk olemisest. Ta oli kujutlenud seda ette hulga lihtsamana. Tüdruk lisab sedagi, kui keegi oleks talle öelnud, kui nipsakad on ta uued klassiõed, poleks ta iial-iial Kiraga vahetust teinud. Ta oleks igal juhul jäänud selleks imekauniks, targaks ja võibolla veidi ärahellitatud tõupuhtaks kõutsiks, kes ta oli olnud kuni selle äraneetud äikesepauguni. Ta lebaks praegu oma mugaval sohval Hochalleel ja tema inimkaaslane, professor Werner Hagedorn, loeks talle midagi kvantfüüsikast.
Siinkohal lubab raamatu peategelane alustada algusest, tema uskumatu loo esimesest peatükist.
Algus on ju igati äge. Kas pole!?
Esimene peatükk algab sellest, kuidas kõrgeauline kodukass Winston Churchill haistab ja näeb oma toidukausis midagi imelikku, mis lausa solvab tema õilsat kurgulage. Winston kinnitab, et tavaliselt keedab koduabiline Olga talle ja ta professorile väga head toitu, aga nüüd on ilmselgelt midagi viltu läinud. Kõuts tormab Olgat otsima, et esitada kaebus, kuid ta kohtub magamistoas täiesti tundmatu naisega! Tundmatu naine on veidi küll Olga moodi, isegi tema hääl on veidi Olga omaga sarnane.
Winston tahaks tundmatule ennast tutvustada, kuid ta ei oska ju inimkeelt. Ta tahaks öelda, mis on ta nimi ja kes ta on, et talle meeldib peamiselt lebada elutoa mugaval sohval või karvase vaiba peal kamina ees. Et ta lemmiktoit on äsja keedetud kanasüda natukese peterselliga, et ta on puhtalt toakass – see tähendab, et ta ei käi kunagi väljas. Praegu ei jää Winstonil muud üle, kui istuda naise ette maha, natuke kräunuda ja sabaga siia-sinna vehkida.
Õnneks tuleb magamistuppa ka Olga. Nüüd saavad selgust nii Winston kui ka meie, raamatu lugejad. Selgub, et võõras naine on Olga õde Anna, kellest on saamas professori uus koduabiline, kuna Olga on leidnud endale mehe, kelle juurde ta plaanib elama minna. Olga kinnitab Annale, et tal tuleb hoolitseda nii professori kui ka tema kõutsi eest. Kassikonservi ei tasu Winstonile pakkuda, vaatamata isegi sellele, kui selles konservis oleks kalkun ja riis. See oligi siis see hommikune “üllatus” Winstoni toidukausis, mille Anna oli poest ostnud ja kassile hommikule kaussi pannud. Tema ju ei teadnud seda.
Saame teada sedagi, et Annal on ka tütar, 12-aastane Kira, kes olevat armas tüdruk, koolis väga tubli, eriti keeltes. Anna ja Kira olid neli aastat tagasi Saksamaale tulnud, kuid türdukul oli keel täiesti selge. Veidi hiljem saame teada ka Kira perekonnanime, mis viitab sellele, et ta on tulnud Venemaalt.
Oluline on see, et Winstonile lapsed ei meeldi. Professor Werneril on vend, kellel on kolm last, kes käivad kõikidel perekondlikel pühadel professoril külas ja loomulikult ka “mängivad” kassiga. Winston meenutab, kuidas talle viimaste jõulude ajal üritati pähe toppida punast päkapikumütsi, liimiga! Pärast pidi Olga selle küünekääridega lahti lõikama. Winston tõdeb, et pärast nägi ta välja nagu viimane idioot.
Paari päeva pärast Olga lahkubki, kuid Winstonile hakkab ka Anna meeldima. Armastus näib ka kassidel käivat ikka kõhu kaudu, sest Anna valmistab kassile midagi väga maitsvat – kanamakse ehtsa riisiga! Ta koristab tube ja vilistab rõõmsalt, täitsa Olga moodi. Kuni ühel öösel, kell kolm, heliseb professori korteris uksekell!
Ukse taga on paistes, nutetud silmadega Anna ja üks väga kõhn kurbade silmadega tüdruk. Arvatavasti on see Kira. Anna räägib professorile, et tal oli oma poiss-sõbraga suur tüli ja tal pole kuhugi minna. Professor lubab neil külalistetoas magada, eks hommikul räägitakse edasi.
Samal ööl kuuleb Winston nuttu. Kira nutab, mistõttu läheb Winston teda lohutama. Ema on jäänud magama, kuid tüdruk nutab. Mulle tundub, et Kira meeldib Winstonile ja Kirale meeldib ka Winston, sest tüdruk silitab ja sügab kõutsi. Kira jutustab öisest tülist ja sellestki, kuidas nende juurde tuli politsei, kes käskis emal ja temal lahkuda, kuna nad ise jäid koos ema poiss-sõbra Vadimiga.
Winston kuulab ja lõpuks jäävad nad magama. Hommikul kõuts tõdeb, et kes oleks võinud arvata, kui mõnus on magada inimesega ühes voodis. Professori magamistuba oli olnud kassile selline püha paik, kuhu ta minna ei tohtinud. Veidi ootamatu on Winstonile varahommikune äratus, on ju kell alles kaheksa, kuid Kira pidi kooli minema. Winston ei suuda mõista, kelle tobe idee see oli, et kõik lapsed peavad olema ühel ja samal ajal korraga koolis? Igaüks võiks minna siis, kui tahab. Winstonile varajane äratus ei meeldi, kuid tal on lootus, et Kira ja Anna ei koli nende juurde alatiseks.
Samal päeval jutustab Anna professorile öistest sündmustest, kuid politsei tulekut ta ei maini. Äkki heliseb jällegi uksekell. Tulijaks on Kira, kes on veelgi enam endast väljas kui möödunud öösel ukse taga. Ta on kõvasti nutnud, püksipõlves on suur auk. Selgub, et Vadim oli kooli tulnud, seal karjuma ja kisama hakanud ja tahtnud teada, kus Anna ja Kira olid ööbinud. Kira oli minema jooksnud ja kukkunud.
Professor arvab, et nii ei tohiks asjad ikka käia ja tuleks politsei kutsuda, kuid Anna on kindel, et see teeks asja veelgi hullemaks. Professor lubab Annal ja Kiral mõneks ajaks enda juurde jääda ja lubab organiseerida tüdrukule koha kõrge tasemega Wilhelmine Gümnaasiumi. Professor lubab neid aidata, kuna tal pole kunagi olnud perekonda, tal on kodus ruumi ja võimalust neid aidata. Winston kinnitab, et tema pole kunagi pereelust puudust tundnud, kuid tema arvamus ei lähe korda ühelegi kahejalgsele. Kuid samas, äkki saab ta jällegi Kira juurde voodisse magama? Kõuts otsustab kogu asjakäiku paar päeva jälgida ja siis oma arvamuse kujundada.
Edasi loeme sellestki, kuidas Kira otsustab Winstoni õue jalutama viia, kusjuures keksukummist saab ju hea jalutusrihma. Kira ja professori arvates on Winston paksuks läinud, sest Anna valmistatud maitsvad toidud on Winstonile tõepoolest meeldinud, mistõttu peab ka kõuts ise tunnistama, et paar grammi on ju ülekaalu tulnud, aga et selleks nüüd kohe õue vaja oleks minna! Ta ei taha ju õue!
Õues saab palju nalja, kui Winston kohtub õuekassidega, kes on arvanud, et Winston on haige, vigane või on tema midagi muud korrast ära, et ta õues ei käi. Isased õuekassid on üsnagi ülbed ja iseteadlikud, kuid ega ka Winston “suu peale kukkunud” ei ole. Üks valge emane kass, kel nimeks Odette, meeldib Winstonile. Winston tõdeb, et Odette on kaunis naine. Odette peab Winstonit pehmoks ja saamatuks, mistõttu on tal ka nöör kaelas, ilma selleta ei leiaks ta lihtsalt koduteed. Kira mõistab, et Winstonil pole õues lihtne, sest ta on teiste kasside hulgas uustulnuk ja tüdrukul endal on täpselt sama probleem.
Kira räägibki Winstonile, et uues koolis on grupp tüdrukuid, kes teda kiusavad ja narrivad, kuna Kiral ja tema emal pole sedavõrd palju asju, et endale ilusaid asju ja riideid lubada, mistõttu on selles piisavalt põhjust, et Kirat narrida. Tal ei ole ka midagi uhket, mida kooli kaasa võtta. Winston on siinkohal hoopis teistugusel arvamusel, tema ongi see uhke asi, mida kooli kaasa võtta. On ta ju uhkest sugupuust kõuts, silmad on küll veidi valet värvi, mis sellel tõul olema peavad, kuid see polegi oluline.
Ja nii Winston koos Kiraga kooli lähebki. Kass äratab kaasõpilastes tähelepanu küll, kuid igaks juhuks varjab Kira Winstonit oma koolikotis. Mine tea, mida õpetajad sellest asjast arvavad. Bioloogia tunnis saab Winston siiski ka suuremat tähelepanu, kuna ka õpetaja kinnitab, et Winston on uhke kass ja kassid on üldse väga vahvad, suursugused ja vanad loomad, kes juba ammusest ajast alates on koos inimestega olnud. Klassis on ka üks prillidega kutt, kel nimeks Tom, talle meeldib Winston väga. Asjad lähevad veidi käest siis, kui lapsed bioloogiatunnis hakkavad Winstonit silitama ja paitama, sest põhiline kiusupunn, kel nimeks Leonie, teeskleb allergilist šokki, kuna tal olevat allergia kasside suhtes. Tüdruk kukub bioloogiaõpetaja käte vahele ja saab jälle tähelepanu osaliseks, sest kaasõpilased arvavad, et tal ongi tervisehäda, kuid Winston tunnetab, et see on lihtsalt oskuslikult välja mängitud vale!
Kira ja Winston lähevad koju, kus on kohal ka politseinikud. Kas tõesti on Kira ja Winston nüüd sellise jamaga hakkama saanud, et lausa politseinikud on tulnud. Selgub, et nad on tulnud Annaga vestlema. Pärast politseinike lahkumist vestlevad Anna ja Kira, kuna emale on jõudnud info sellest, et Winston koolis oli ja seetõttu oli Leonie allergilise šoki saanud . Sellest vestlusest tekib lausa väikene tüli, mistõttu Kira otsustab õue minna. Winston järgneb talle.
Õues kohtub Winston jällegi õuekassidega, ka neil on sõnavahetus, kusjuures emane ilus valge kass kinnitab Winstonile, et Olga tõi ka neile õue maitsvat toitu, lisaks oli Olga neid lausa kiitnud, et õuekassid oskavad tema sööki hinnata, mitte nagu Winston. Meie peategelane ei suuda seda uskuda, kuid igal juhul on ka tema löödud. Nüüd on Winston ja Kira mõlemad väga nukrad. Mõlemad sooviksid olla keegi teine …
Hakkab sadama, müristab, lööb välku. Ja ühel hetkel tabab Winstonit ja Kirat välgulöök. Seejärel läheb kõik silme ees mustaks.
Hetk hiljem on mõlemad uuesti ärkvel, kuid oh seda üllatust, kui selgub, et nad on omavahel kohad vahetanud. Winston on Kira kehas ja Kira on Winstoni kehas. Esialgu ei suuda nad seda uskuda, kuid elu peab siiski edasi minema. Kira kehas Winston peab kooli minema, Winstoni kehas Kira tahab välja selgitada, mis vaevab tema ema, miks ta ikkagi nutab, kas ta tõesti igatseb Vadimi järele?
Esimesel päeval koolis on Winston üsna tubli. Ta julgeb hakata vastu ka Leoniele ja saab ka uue sõbra – klassiõe, kel nimeks Paula, kuigi teda hüütakse Pauliks. Winston saab inglise keele tunnis Kira tehtud töö eest ka kiita, kuid õnneks ei pea selles tunnis Winston inglise keelt rääkima, sest seda ta ju ei oskaks. Ühel hetkel räägib Winston sellestki, et tema ema Anna on koduabiline, ja saab aru, et see oli valesti tehtud, sest Kira oli teistele rääkinud, et tema ema on õpetaja … Nüüd siis hoopis koduabiline, see on ju koristaja! Ja jälle on uhketel tüdrukutel hambus “kont, mida närida”.
Kodus räägib Winston Kirale, et ta oli rääkinud sellest, et Anna on koduabiline. See ärritab Kirat väga. Nii ei pääse ta kunagi Leonie kampa. Kira lisab, et Anna oli Venemaal õpetaja olnud, kuid Saksamaale tulles oli ta pidanud ametit vahetama. Winston tõdeb, et milleks Kiral on vaja Leonie kampa pääseda. Klassis on ju palju teisi õpilasi. Näiteks Pauli ja Tom! Kira kinnitab, et Pauli on punkar, Tom arvutinohik – kaks heidikut! Winston ei saa sellest sõprusevärgist mitte üldse aru.
Kira räägib, et tema kassina sai kodus ema saladusele jälile, Ta oli leidnud Vadimi saadetud e-maili, milles ta Annat hoiatab. Kui Anna on sedavõrd kangekaelne, siis tulevad mendid talle varsti külla …
Kira arvab, et neist võiks Winstoniga saada suurepärane uurimisrühm, nagu salaagendid, et välja selgitada, millega Vadim Annat ähvardab! Kuid kas üks kassinahas tüdruk ja tüdrukukehas kass sed kahekesti suudavad?
Raamatu teises pooles jõuame ka raamatu alguse juurde, kui Kira kehas Winston peab poevarguse sooritama, et teistele tüdrukutele meeldida, kuigi see lõpeb vägagi õnnetu vahelejäämisega turvatöötajale ja minekuga politseisse, kusjuures selle vahelejäämise korraldasid klassi “populaarsed” tüdrukud.
Kuid, aidata on vaja ju ka Kira ema. Õnneks tuleb Winstonil hea mõte kutsuda appi ka Pauli ja Tom. Kolmekesti mõeldakse välja plaan, kuidas astuda Vadimi vastu. Selgitatakse välja seegi, et mängus on salasigaretid …
Kas see plaan töötab? Või ei tööta? Lastel läheb olukord üsna tõsiseks, kuid õnneks tuleb appi Winstoni nahas Kira ja ka professor.
Kas Winstonil õnnestub sõbruneda ka õuekassidega? Või vähemalt ühega neist?
Kas Winstonil ja Kiral õnnestub taaskord kohad vahetada? Milleks on vaja magneteid ja magnetvälja?
Nendele küsimustele saad vastused, kui selle ägeda, tempoka ja kaasakiskuva lasteraamatu läbi loed.