Nädala algul lasime välja ka teise enamuse lambaid( välja arvatud eelmise aasta noored mustad uted, sest hinge närib kahtluseuss, et neil võib kevadel tulla mõni innaaeg ja sügisel nii vara ma kohe kindlasti ei taha ühtegi talle saada). Seega on nad veel laudas...kahjuks. Plaan on lihtsalt selline, et see kari, mis hetkel õues on , tuleb ussirohuga ära mürgitada ja siis teisele karjamaale lasta ning siis saavad ka noored mustad õue...aga kuna loomaarst tõenäoliselt unustas mu rohu tellimata, siis lükkus ka teise karjamaale saatmine edasi ning täna saaks küll rohu, aga nüüd on hoopis Tiit tööl ning pelgalt minu ja Ruthi tegusatest kätest jääks väheks. Niisiis ootamegi esmaspäeva. Aga lammaste väljalaskmine oli üks keeruline operatsioon nagu alati, sest talled on lollid nagu alati....kui ise on vaja kuhugi minna, siis on kõvad tegijad, kuid kui peab kuhugi minema, siis peab kindlasti kõik risti vastupidi tegema ning mitte minema. Aga lõpuks kõva närvi- ning ajakuluga saime nad siiski ka õue - ja oh üllatust, seal ei olegi nii halb olla :D
Neljapäeval aga külastas meie talu hoopis Suuremõisa põhikool, kus neil õppekava nägi ette rääkida mahetoidust ja selle saamisest( ning külastada mahetalu). Tundus, et nii lapsed kui õpetajad jäid külaskäiguga üpriski rahule. Kõik kes tahtsid said katsuda loomi - lambaid ja kitsi, proovisime teha kitsepiimajuustu, Tiit näitas, kuidas käib masinaga lambapügamine, maitsesime nii juustu kui piima ning üks õpetaja jõudis järeldusele, et poe kitsepiimajuust ei sünni mitte kuhugi :P , ning piimgi tundus kõigile piimajoojatele maitsevat ( ja isegi juustuvadak läks kaubaks :D ) Aga mind siiski hämmastab, et see mis minu jaoks tundub nii igapäevane ja tavaline, on teiste jaoks midagi väga müstilist ja imepärast....seepärast ei saagi ma aru, kui keegi tuleb külla ning ütleb, et õudsel huvitav , kohutavalt vägev ja jube tubli.... ehk harjun...
Ja kuna enamus inimesi on tänaseks ilmselt aru saanud( ka mina), et läbi on külm talv ning ka külm kevad, sest väljas on hoopis tõeliselt mõnus suvi ...ja...kuigi on nii järsu ilmamuutusega on kuidagi väga raske kiirest kohaneda, sest kui üks päev näitab kraadiklaas vaid +4 ja järgmisel päeval on +24....no on ju vahe sees küll. Loodusele on kogu see soojus aga mõjunud ülimalt kosutavalt sest lehtede ning rohu kasvu võib lausa kõrvaga kuulda ja silmaga näha. Eelmise nädala lõpus ei olnud mul maja tagusel kitse karjamaal praktiliselt veel midagi süüa, kuid täna oli see rohi lausa pikk...nii pikk, et otsustasin oma lüpsvad loomad maja taha viia.
Jah...rohi on nii pikaks ka õues kasvanud, et vajaks juba niitmist, kui paar vihmast ja äikest täis õhtust vihmasadu ei ole lubanud seda maapinda ära kuivada ning kohati on ikka äärmiselt pehme. Õues on nagu troopika ilm - väga niiske ning äärmiselt soe, sest hetkel näitab meie kraadiklaas +24 ( kuid hetk tagasi sai räägitud emaga, kes on Kärdlas, ja ta ütles, et neil on sooja vaid +16...ega ma niisama räägi, et nad elavad põhjas :D )
Selle suvesoojaga sai siiski ka natuke õues aiamaad kaevatud, sitta veetud ning peenraid valmistatud...tahaks siiski natuke kurki ja sibulat(roheliste pealsete tarvis) ning herneid suvel süüa. Enamus asju siiski kavatsen panna suure põllu peale, sest sealse kasvu vastu ei saa mitte ükski muu (minu)aialapp.
Neljapäeval lubasid põllulapid siiski ka traktoriga peale minemist ning Tiit ajas kartulivaod ka sisse. Ja reedel tõime keldrist välja kõik seemnekartulid, et nad saaksid veidigi soojeneda enne mahaminekut. Kõike seda kartulivedu tuli aga käsikäruga korraldada, sest õue oli nii pehme, et traktoriga peale ei kannatanud minna ...ei tahaks ju naabrimehe õuet kohe päris ära ka songerdada. Ehk järgmine nädal on põldki selline, et sinna kannatab kartuleid panna, kugi jah...ema ütles, et vana kuu sa mööda ning seega ka õige aeg.....aga üks aasta me tegime proovi ning panime kartuleid nii nn. õiget aegu ja ka täiest valet aeg, kuid hiljem ei saanud me mitte mingisugust vahet, et kartuli kasvus ega saagis. Niiet...paneme kartuleid siis, kui ilm ning põld lubavad.
Neljapäeva käis ka minu külaline Ruth saamas uusi kogemusi, selliseid mida ta minu käest ei saa.... Nimelt käis ta teise Hiiumaa wwoof talu peremehe Luiga mesilasi vaatamas ja toimetamas. Boonusena sai ta rääkida oma koduses sakas keeles ning tänutäheks mesilas käimise eest said mõlemad, nii Lui kui Ruth, piraka mesilase käest....