Minu ema oli elu lõpusirgel ülekaalus. Paar ämbritäit elurikkust oli ühtlaselt üle tema jaotunud ja see raskendas liikumist. Kui ta ühel ilusal päeval marjapõõsaste vahele maha kukkus ja enam püsti ei saanud, pidin abi kutsuma.
Meeter-kuuekümne-viiesele pikkusele oli 85 kg liig mis liig! Tänu naabritele sain ta püsti aidatud, aga häirekell minu peas hakkas tööle. Igatahes andsin endale sel hetkel lubaduse teha KÕIK endast olenev, et ma kaalun oma elupäevade lõpuni mitte rohkem kui 60 kg. Sellest on nüüd umbes kakskümmend aastat ja olen seda lubadust pidanud. Vargsi teisi jälgides. Kui kümme aastat tagasi olid bussipeatuses kümnest inimesest pooled ülekaalulised, siis nüüd on see käes!
Enam ei saa rääkida peenetundeliselt ja ümber nurga, vaid tuleb rääkida asjadest nii, nagu need on. Tuleb välja, et enam me ei joo endid surnuks, vaid teeme seda söögi abil. Oleme jõudnud oma pekkis olekuga maailmas auhinnalisele kolmandale kohale. Paraku tuleb tõdeda, et isegi kohalik rõivatootja on hakanud vorpima suuremaid numbreid, sest väiksemate riiete kandjad on ilmses vähemuses.
Kas me tõesti sellist Eestit tahtsime? Ilkudes eelnevalt Ameerika kallal, oleme selle tasa ja targu ise “maale” toonud. Kas tõesti on ülekaalulisusest saamas uus normaalsus? Suvel mõõtsid kaks Michelini-mõõtu noort naist mind pealaest jalatallani ja tagasi ning tundsid end kõvahäälselt kehvasti. Nende arvates tuleks kunagised nudistide rannad eraldada nö minusugustele, sest me pidavat neile halvasti mõjuma. Nad tundvad end kehvasti, kui endast kõhnemaid inimesi peavad nägema. Tule taevas appi!
Huvitav, mis paneks neid noori naisi tõele näkku vaatama? Keegi meesterahvas oli sattunud kaalulangetamise projekti tänu sellele, et tuttav oli teda nähes praktiliselt röögatanud: „Oled sa laisk või on sul mingi viga küljes?“ Seda kuuldes oli meesterahvas koju läinud ja seisnud tükk aega peegli ees. See karjatus tegi mehe nägijaks ja ta otsustas end käsile võtta. Liitus programmiga ja hakkas tasapisi kaalu langetamise suunas minema. Muutes toitumist ja hakates igapäevaselt liikuma. Õppides end tasa ja targu hoidma ning armastama. Jättes lohutustoidu kus seda ja teist ja hakkas tegema paremaid valikuid. Sammudes kergema ja tervislikuma elu poole. Muinasjutt? Ei ole, see on lugu elust enesest.
Ühel päeval hüüdis keegi tänaval rõõmsalt mu nime. Vaatasin teda ja ei tundnud ära. Ma ei tea siiani, kes ta oli, sest ta oli nii paks, et selle varjust polnud võimalik tuletada kedagi. Hiljem mõtlesin, et kas ka mina oleksin pidanud karjatama, et teda seeläbi õigele teele suunata.
Sugulane palus, et ma tema lapsega rääkides valiksin hoolega sõnu. Noh, et lapsele mitte haiget teha. Kummaline, et minu jutt tervislikest valikutest võib haiget teha, aga igapäevane kodune toidusedel mitte? Kus on lastevanemate silmad ja kaine mõistus? Räägitakse kiusamisest koolis ja lasteaias, aga ise luuakse kodus selleks hea pinnas. Unustades sootuks, et tegemist on väikese inimese tervise ja tulevikuga. Nii hea on kantida vastutust. Alati on keegi teine süüdi. Kes meist ei oskaks selgitada, MIKS me mõnda asja teha ei saa. Ikka on nii, et kellegi süda on murtud või on palju tööd. Kui inimene ei saa aasta jooksul osta kaalule patareisid, vaid õgib selle ajaga pigem kümme kilo juurde, on tegemist vastutustundetu suhtumisega. De facto!
„Oh, mis sul viga. Sa ju nii peenike,“ kuulen alailma. Tõepoolest, mis mul viga. Mulle müüdi kümmekond aastat tagasi Prismast kaal ja igal esmaspäeval kaalun end. Vastavalt nähtud numbrile korrigeerin kas toitumist või liikumist. Teadupärast on maailma odavaim spordiala kepikõnd, ja mina olen seda harrastanud vähemalt kümme aastat. Kõnnin kas kepi või kepita. Mind ei koti, kui totakas see võib teistele tunduda. Esiteks aitab kõndimine hoida kaalu kontrolli all ja teiseks ei lähe “katus lendu”. Ausalt öeldes soovitan kõigil kaaluga kimpus olijatel vaadata üle toitumisharjumused ja hakata kõndima. Mitte kord kuus, vaid kohe ja regulaarselt, sest valdav osa inimesi on end pekki keeranud. Ja ausalt öeldes päris korralikult!
Hea kolleeg kinkis mulle jõuludeks sokid. Kirjaga „Täitsa sooda” oli ta mu olemuse hästi ära tabanud. Naersin ja saatsin ettepaneku tootearenduseks Sokisahtlisse. Palvega hakata tootma sokke „Täitsa pekkis“. Ausalt öeldes kingiksin need mõnele sõbrale. Lootuses, et kiri sokil avab lõpuks inimese silmad. Kui oskan mina enda üle naerda, siis võiksid seda ka teised õppida!
Ühel päeval pidi mul poes nutt peale tulema. Ema oli lapsega poes ja laps palus, et ema teeks õhtul süüa. Emal oli väidetavalt olnud raske päev ja sõnade „täna võtame midagi kergemat“ saatel tõstis ta ostukorvi friikartuleid ja Coca Colat (CC). Piiga vaidles pikalt emale vastu, soovides normaalset toitu, aga ema käes olid nii pangakaart kui ka otsustamisohjad. Jõupositsioonilt tehti väikesele inimesele ärtust ära ja ema ei “murdunud”. Tütre unistus saada üle pika aja normaalset süüa ehk hakklihakastet kartulitega oli ema arvates liiast!
Mul on endal paar head tuttavat-sugulast, kelle ostukorv jätab soovida. Palusin neil nädala jooksul kirja panna, mis kell ja mida süüakse. Et saaksin nõu anda. Kas arvate, et seda tehti? Ei, sest väidetavalt söövat nad nagunii tervislikult. Halloo, kas majonees, hapukoor ja suhkrust pungil jogurtid on tervislik valik? Kus seda enne nähtud, et kaalu langetuseks on parimad valikud rästitud müslid ja kohukesed ning jäätis?
Inimesed, tulge mõistusele! Krõpsud-šipsid, suhkrut täis jogurtid ja mahlad pole toidulisandid!
Ma tean, et mõni on “tänu” haigusele kaotanud oma kunagise saleduse. Ka minu tutvusringkonnas on neid, kel pärast sünnitust läinud hormonaalne tasakaal paigast. Vaadates aga kaupluses inimeste ostukorve, pole vaja rääkida geneetikast. Kõigil on nutitelefonid käe-jala ulatuses ja igaüks, kes lugeda oskab, võiks otsingusse sisestada – tervislik toitumine! See ei tähenda nälgimist ega dieetitamist vaid mitmekülgseid tervislikke valikuid.
Viska menüüst välja valge sai, makaronid, küpsised ja muu jura ning sukeldu “juurikate” imelisse maailma! Söö kolme-nelja tunni järel ning joo vett. Avasta enda jaoks kiudainerikas Granny Smith õun, sest see aitab sind ühest toidukorrast teise. Kuigi jah, peale selle õuna söömist, tuleb suud loputada! Sest tegu on happelise õunaga! Kui tahad veel häid nippe teada saada, võta palun ühendust! Aitan meelsasti!
Alusta kohe! Siis saad koos minuga peente-inimeste-rannas olla! 🙂
❤️
Ewa-Kaisa
murelik vaatleja