Võtsin tuusiku Ida-Virumaa staapi. Paketti kuulub ka kalapüük jäält. Tuusik ei ole veel läbi aga valgustan lühidalt kahe eelneva päeva sündmusi. Siinkohal peaks olema pikk mõttepaus - ma ei tea kahjuks kuidas seda siin blogis väljendada.
Valisin lähenemiseks Peipsi põhjaranniku. Seda eeskätt tuule pärast. Läänetuul ei ohusta sedvõrd pragude näol ja peab nentima - harva juhtub - aga mul oli õigus. Pragusid nicht. Alajõe kiriku tagant leidsin suurema parkimisplatsi , mis oli masinaid täis. Jess - käis peast mõte läbi - olen õigel teel. Aga kui kelguga üle luidete järve äärde jõudsin ei paistnud jääavarustes ühtegi hingelist. Ilmselt oli tegu motoriseeritud kalastajatega ning kala on arvatavasti minu jaoks kättesaamatus kauguses. Et kohale sai juba tuldud siis ajasin ennast jääle ja andsin tõukekelguliigutamislihastele tööd. Kolm km kaldast tekkis silmapiirile valge viirg. Ohoh kas tõesti rüsi. Olin eelnevalt konsulteerinud kogenud peipsihundi Tamuriga, kes ütles - otsi rüsi ja puuri sellesse. Siis saad ka kala.
Silmapiirini oli ikka jupi maad minna - kui kohale jõudsin näitas geps 5,8km kaldast. Ka siit ei paistnud ühtegi kalastajat ning kaldusin juba arvama ,et tegu oli mingi muu parkimisega seal kiriku taga. Äkki matused või midagi?
Tõmbasin natuke hinge, samas tegin mõned lõdvestavad harjutused tõukekelguliigutamislihastele.
Lasin 4 auku jäässe ,mis oli muljetavaldavalt 50+ cm. Pakkisin kõik ilusti käeulatusse lahti ja alustasin püügiga. Valisin põriseva lepalehe messing/vask ning õige pea oli kontakt mille ma ka realiseerisin. Välja lapates tõsi aru ei saanud on midagi küljes või ei ole. Aga sininina tuli jääle ja sellega on ka suurem osa ära öeldud - tuusiku aktiviteet koosnes apla ja lõppematu sõrmepikkuse ahvena jadast. Näide - ahven tuules:
Tegelikult ma täitsa nautisin seda, eriti ,kui vahele lõi harva ka sellist suuremat 40 grammist.
Vahetasin auke ja riistvara - vahet ei olnud - võtt oli julm. Ja siis tekkis sellesse megavõttu paus. Vaatasin kella - ei olnud veel kolm (see on mingi peipsi standard kell kolm läheb kaladel suu lukku kui varem ei ole läinud). Solgutasin sikut edasi ja siis käis kõmm. Eelnevaga võrreldes oli tunne ,et kõikide kalade ema on kolmiku küljes. Heitsin ridva käest ja asusin venitama. Ja välja venitasin.
Kogu selle mikromudru kõrval oli tegemist tõelise koletisega. Saatsin siku all tagasi ja kohe kõmm jälle küljes samasugune. Jälle siku kiiresti alla ja taas kala taga aga seekordse ahvena vibratsioon mis minuni kandus oli ekstra muljetavaldav. Sain poolteist meetrit vast ülespoole venitada , kui nöör lõtvus. ######. Kerisin siku välja ja mis selgus - kett oli puruks läinud. Siinkohal oleks paslik soni pihku võtta ja minuti võrra vaikselt seista. Tegu oli ilmselgelt suurima ahvenaga ,mis eales mul siku küljes käinud. Olen jergiga kilose ahvena saanud ning jigiga sarnase aga nii vahetut kontakti talipüügi käigus ..... Oeh. Tegu oli ilmselgelt ahvenaga, koha ja haug käituvad(võnguvad) sootuks teisiti - see oli nüüd skeptikutele. Ja loomulikult kooles auk ära. Peale mõningast solgutamist kolisin naabermulgule. Ja taas normaalne 200 grammine tuli jääle. Ja veel. Ja veel üks. Ja jälle tundus ,et nüüd alles kõik algab, kui... Tekkis selles mõttes ikaldus ,et see tuul keerutas mul nööri sisse sellise sasi , et pidasin paremaks see välja opereerida. Kui püügikorras siku taas jää alla lasin oli pidu juba lõppenud. Pean Tamuri kombel endale sikuritvasid juurde ehitama. Talinöör ,mis on muidu talvel minu lemmik ei sobi sellise plusskraadi juurde, kus tuule käes kõik jäätub. Hiljem kordus see veel. Ja siis veel. Aga suure(normaalse) ahvena isu oli selleks päevaks otsas. Pidasin vapralt sinininasid tirgutades õhtuni vastu ning tõukasin ennast kaldale tagasi. Kilometraash tuli jääl tubli 12 km. Järgmise päeva ilm pidi puhkamiseks paremini sobima seega plaan tagasi tulla oli kindel.
Pean siin veel ära tooma ,et sattusin suuremat sorti kiusamise ohvriks. Kiusajateks olid kaks varest ,kes minu püütud kaladel maksa esimesel võimalusel välja nokkisid. Üks tegeles tähelepanu juhtimisega ja teine tegutses.
Lisaks silmakaladele läks üks normaalne kala ka nende nahka.
II päev
Eilse kolli nööriga sõrme lõigatud jätke andis hommikul(või öösel) kell 6 ärgates ennast kohe tunda.
Justnimelt ärgates ,sest see oligi nii plaanitud. Kell 7, 30 olin juba järve ääres ning parkla oli juba autosid täis (taas matused?). Eile ,kui järvelt maha tulin oli parkla muide juba tühi. Ja taas üle luite kelku venitades ei näinud järvejääl hingelistki. Stop - aga siiski, kauguses midagi eilse murru kohas kärbsemusta sarnast oli. Tõmbasin hoo üles ja lasin ühe jutiga eilsesse püügipaika. Nii oligi murru teises otsas oli ka keegi püüdmas. soomekaga järvel nagu minagi. Lõin kannaga eilsed augud lahti ja asusin "tööle". Õhin oli suur , tahe veel suurem. Ja kohe hakkas ketti tulema. Seda sama sõrmepikkust. Eilsele tuginedes lammutasin üle tunni ,kuid pausi ei kusagil. Näris põhjast ja kõrgemalt ja üleüldse. Kiikasin murru teise otsa ja mõtlesin ,et hea võimalus - lähen uurin mis seal toimub. Tõukasin ennast sinna (meie vahe võis olla pool km) ja seal taat ,kes kohe mulle kalu näitama. Oli 5 tk ilusat poolekilo tuuri pätsi ja kõik marjakalad. Minul eile kõik isased muide. Taat oli sõbralik , näitas kõik oma sikud ja püügitehnikad ära ning lõpetuseks lausus nii. Vaata seal - näitab lõuna poole järvele - vot see järgmine murrukoht - vot seal on alles suur ahven. Panin kõik, mis vähegi kõlbas kõrvataha ning läksin oma sektorisse tagasi. Karistasin seal mikrokaid edasi, kuid see järgmine murrukoht jäi sisse ussitama. Ühel hetkel ei pidanud vastu ja võtsingi suuna tõotatud murrule. Oli teine lähemal kui arvasin - kõigest 1,5km. Aga siin oli tegu tõsise alaga. paar km pikk ja minu saabumise kohas kindlasti üle km lai. Mastaapsus noh. Esimene koht ,kus puurisin jäi puur napiks. Aga 20 m eemal sain jääst läbi. Ühe võhmaga tegin teise läbiva augu veel. Ning lasin siku alla. Siin oli võtt veel metsikum. Kui hiljem kirve prooviks kasutusele võtsin siis isegi selle peale sain võtud. Aga mida polnud oli normaalne kala. Huvitav ,et selliseid võttusid oli kümneid:
Nii kaua kuni esimeses augus toimetasin sulgus teine auk täielikult. Ei julgenud puurida seal enam - Andrese puur kunagi jäi Pärnu lahel topeltjäässe nii kinni ,et alles järgmine päev saime toore jõuga looga kujuliselt kätte. Roostetab mul kuuri all kasutuskõlbmatuna. Kolisin sadakond meetrit läände. Ja nii ma istusin seal kogu päeva. Mõned helgemad hetked olid - kolm natuke suuremat niisakala kobistasin ära.
Seesama taat muide, tuli ka sinna murrule minu lähedusse ja nii müstiline ,kui see ka ei ole - teda klibu ei tüüdanud. Vahel harva sai ja just siis, kui väsinud silm vajas konksul vahetust. Ja sai sealt ka 5-6 marjaga pätsi. Arvas ,et 4-5 kilo vahel on kokku saak - 10 kala! Ainus, mis meie varustuse vahe oli - oli ridva pikkused(minul oli ridval küll nöör). Tal olid lühikesed tokid - nii 40cm. Ning tõste sikul jäi maks 20cm piiresse. Pigem isegi vähem. Proovisin ka sellist solgutamist aga mulle see edu ei toonud. Ning pisikala kiusas mind jätkuvalt. Selline ahven tundub juba suur:
Kevadet tekkis päeva peale ka rohkem. Vesi vulises rõõmsalt Rainita.
Kui kelgu pikemalt ära parkisin siis vajus täitsa sisse:
Hiljem koduteel käisin Tudulinna marketist läbi ja rebisin ühe 4,69 sealt endale. Eccellente Blanco Herbal versiooni. Staapi jõudnud vaaritasin endale pasta carbonara, kus spagettide asemel olid penned. Kohendasin kaminas tuld ning asusin selle kirjatöö kallale.
Kui sulen silmad siis kangastub mulle Viljar kaugel meerikamaal külmas ja rõskes keldris kitarri tinistamas. Vähemalt Jansa kirjeldas seda mulle nii. Kaastunne igal juhul siitpoolt.
Homne ilmateade lubab vett ja tuult. Minu poolt on seega pass. Laupäevast läheb Peipsi lukku ja seega võib sikudelt silmad ja kärbsed ära kitkuda ja kuivama panna. (sikud kuivama!)
Puhkav Mehis