Suured vabandused, et ma viimasel ajal niivõrd harva olen kirjutanud. Mõtteid on peas pidevalt aga vot ei ole aega wordpress avada ning kirjutama hakata. Või kui on, olen omadega lihtsalt liiga läbi.
September on täis mitmeid sünnipäevasid ning üritusi ja seda juba praktilselt koju jõudmisest alates. Koju jõudsime 9. septembri hilisõhtul, kuid juba kümnendal pidime sammud seadma linna poole, sest meie armas naabritüdruk sai kolme aastaseks. Ehk siis saime Matuga esimese kogemuse Zelluloosi batuudikeskusega ning mina Multi-D kinoga. 11ndal saime puhata ning 12nda hommikul startisime juba uuesti linna, sest hommikupoolikul ootas ees Liisa sünnipäev nõmmel ning õhtul ootas ees Maria sünnipäev Mustamäel. Vahepealse aja veetsime Matuga Glehni pargis jalutades.
Sellele järgnesid mõned päevad rahulikumalt kodus. Sain asjad lahti pakkida ning elamise ära koristada. 17. õhtul oli meil naabrite juures väikene grillõhtu. Lapsed hullasid ringi ja meie saime kvaliteetaega veeta ja juttu ajada. Õhtul käisime veel Kosel poes, et reedeks toidulauale asjad ära osta. Reedel oli aga “väikese hilinemisega” minu sünnipäeva tähistamine kõige vingemate naabritega. Ehk oli taas üks väga meeldejääv ning mõnus õhtupoolik.
Nädalavahetusel pidi esialgu Tallinnas üks sünnipäev olema, kuid see lükkus sünnipäevalapse haigestumise tõttu edasi. Seega puhkasime hoopiski kodus ning pühapäeval sain üle pika aja taas jalgratta sadulasse ronida ning veidi ringi sõita. Kaido ratas küll ja pole just kõige mugavam aga ajab asja ära, vahelduseks ikka mõnus.
Esmaspäeva veetsin aga kodus järgmiseks päevaks vaikselt valmistudes, kuigi Matu tegi selle raskeks oma trallitamisega, sest vihma tõttu ei pääsenud me õue ja seetõttu ei tahtnud Matu magama jääda. Õnneks sain siiski elamise enamvähem kraamitud ja öösel peale poisi magama jäämist küpsetasin veel singi-juustu saiakesi. Lisasin “algsele retseptile” veel merevaigu ka ning värskelt ja soojana on nii ikka ERITI maitsev.
Teisipäeval sai mu väike marakratt kahe aastaseks ja ees ootas tervelt 2 pidu. Küll aga juhtus mul põlvega väike õnnetus ja seetõttu olen juba mitmendat päeva kergelt invaliid. Peod said aga peetud ning olid vägevad. Neist aga lähemalt juba teises postituses.
Kolmapäeval oli meil ees järjekordne linnapäev, mis vigasena tundus ikka päris keeruline ettevõtmine aga saime hakkama. Naabrinaiselt sain laenuks tema Baby joggeri kergkäru. Käisime Matuga vanavanaemal külas ning Matul toimus seal kolmas minisünnipäev. Sealt edasi suundusime Mustamäele, kus ootas ees järjekordne kontroll arsti juures. Poiss kaalub 12,74kg ning on 83,5cm pikk. Matu näitas kõik oskused ette ja arst ainult vaatas ja kiitis. Ainult rääkimise koha pealt on jätkuvalt laisk. Peale seda käisime korra linnas Jürile tere ütlemas ning suundusime tagasi Mustamäele, kus veetsime mõnusalt Merliniga aega. Lõpuks käisime kahekesi Mustikas kolamas, kuniks koju tagasi pääsesime.
Ja tänase päeva veetsime suures osas koos uute imetoredate naabritega, kellel on kaks vahvat tütarlast (1a ja 2,5a) kodus, ning kellega Matul on niivõrd vahva koos hullata. Ees on ootamas aga pühapäeval veel ühe Septembrika sünnipäev, teisipäeval naabrinaise sünnipäev, kolmapäeval veel ühe septembrika sünnipäev… lisaks kui hästi läheb, tuleb lähipäevil meile ka veel külalisi. Ehk siis vaba aega väga ei eksisteerigi ja mingit niisama kodus vedelemist väga olla ei saa. See aga tähendab seda ka, et pole aega niiväga kirjutada.. kui siis ainult öösel une ajast.
Ma tegelikult olen jätkuvalt kits kahe heinakuhja vahel. Ma igatsen Inglismaale ja igatsen oma perekonda. Samas on kodus ka niivõrd mõnus olla ja Matu on siin silmnähtavalt õnnelik. Tal on iga päev võimalus lastega mängida ja väljas ringi hullata. Tal on kodus kassid, kellega mängida ja keda paitada. Tal on siin miljon mänguasja ja issi muidugi ka. Samas ma näen, kuidas ta Skypes mu ema nähes käima läheb ja tean, et tema igatseb ka oma vanavanemaid. Raske on elada, kui su süda on korraga kahes riigis.