Eestlased on oma esivanematelt pärinud laia kollektsiooni äratuntava struktuuriga värsse. Enamik Eesti pärimuskultuurist anti edasi läbi vanade rahvalaulude ja legendide, mida lauldi ja räägiti edasi põlvest-põlve.
Alles Eesti esimese iseseisvusperioodi (1918-1939) ajal alustati rahvalaulude kirjapanemist. See periood oli rahvalaulude ja legendide säilitamisel ja populariseerimisel elulise tähtsusega. Selle aja jooksul koguti hoolega kõiki legende, laule ja uskumisi, et nende tähendust aina paremini mõista.
Need lood hõlmavad tervet elutsüklit sünnist abielu, surma ja eluni pärast surma. Neid lauldi igapäevase töö saateks.
Hilisemad heliloojad ja muusikakirjanikud on loonud nendele leidudele tuginevaid teoseid. Nende hulgast leiab sellised tuntud nimed nagu Eevald Aav, Eugen ja Villem Kapp, kes on loonud oopereid rahvuslike kangelaste kohta. Eduard Tubin on loonud balletietenduse „Kratt“ ning mitmeid sümfooniaid.
Koorimuusika muutus ühiskonnale oluliseks viisiks kultuurseks suhtlemiseks ning Eesti koorimuusika harmoonia ja rahvuslike tekstide kasutus on väga omanäoline. Lauludel on oluline roll ka tänapäeval ning Eesti Laulupidu on parim võimalus koorimuusika nautimiseks.
Eestis leiab aset mitmeid igaastaseid pärimusmuusikafestivale nagu Võru folk ja Viljandi Pärimusmuusika Festival, kus lauljad ja muusikad kogunevad üle maailma, et esitada lugusid erinevatest kultuuridest ja usunditest. Festivalidel etendatakse ja kantakse ette ka erinevaid mõistumänge, legende ja müüte.