Buduaari kirjakasti saabus kiri beebiootel Kristiinalt, kes on hädas oma mehega. "Olen kaheksandat kuud rase ja peaksin üsna pea sünnitama. Minu jaoks on lapse rinnaga toitmine midagi nii loomulikku ja sellist, mida väga sooviksin teha, aga mu mees on sellele täiesti vastu. Ma olen alati kujutanud ette, et hakkan oma last rinnaga toitma. Rinnapiim on ju beebile niivõrd tähtis - ta saab sealt kõik vajalikud vitamiinid ning ained, mis aitavad tal terveks ja tugevaks lapseks kasvada. Rinnapiima asendaja ma olen aru saanud, et pole ikka päris sama mis rinnapiim. Ka olen paljudelt kuulnud, et lapsed, kes on algusest peale asendajat saanud, on tihti haiged ja nende immuunsüsteem on vastuvõtlik igasugustele grippidele ning teistele haigustele. Juba sellepärast tahaksin ma oma last väga imetada. Teine põhjus on ka see lähedusevajadus, mis beebidel alguses on. Nad on ju ema kaitsvat kõhust tulnud ja täiesti abitud ning lähedus ja turvatunne on neile väga oluline. Seda kõike sa ju lapsele imetades pakudki. Ma juba kujutan ette, kui armas on üks pisikene tissi otsas nohisev beebi ja kui ta sulle sealt otsa vaatab.... mu süda lihtsalt sulab seda ainuüksi ette kujutades. Seda kõike ma oma varsti sündivale lapsele pakkuda sooviksingi, aga mu mees on täiesti ära pööranud. Nimelt ei luba ta mul last imetada. Ta ütleb, et tema on mu tissid kinni maksnud ning ta ei taha, et need ära vajuvad, sest uut oppi ta maksma nõus ei ole. Ta väidab, et kõikidel naistel, kes on last imetanud, on samasugused tissid nagu taksikoerte kõrvad ja tema selliste rindadega naist endale ei taha. Ta ei kuula üldse minu väiteid rinnapiima kasulikkusest, vaid ajab enda rida ja ütleb, et tema maksis ja minu rinnad on tema eraomand. Ma olen täiesti meeleheitel ja ei tea, mida teha. Kas tõesti kodurahu huvides pean mehele järgi andma? Aga ma ju nii tahaksin last rinnaga toita. Palun öelge, mida ma tegema peaksin?"