Tallinnale ei lähe korda
Valga linn on olnud 800 aastat, tema õigusi on rohkemini kinnitatud kui Tallinna omi. Seda on teinud neli riigipead: Stefan Bathory, Sigismund III, Gustav Adolf II ja Katariina Suur. Ja see oli vaid ajaloo õnnetu kokkusattumus, et 1920. aastal saabus siia Briti rändkolonel, kes pikema arutluseta linna pooleks tõmbas ja kadus. Jättes Lätile uhkest ja eneseteadlikust linnast alles vaid aguli.
Edasine oli loogiline. Maakond, mis on surutud vastu piiri ja seisab riigi ääre peal ei saagi olla muud kui ääremaa. Ja selle maakonna ülemaailmne kuulsus Otepää ja Kääriku näol ei tee seda fakti olematuks. Kuidas regionaalpoliitikast ka räägitud poleks, Lõuna-Eestisse see eriti ei jõua, vaatamata kui tahes heale tahtele. Kuigi paljud Eesti riigijuhid on just sealtkandist pärit. Tiit Vähi juhikarjäär algas mäletatavasti just Valga autobaasist ja justiitsminister, tippadvokaat ja professor Paul Varul kasvas üles sealt kümmekond kilomeetrit Tartu poole. Ja kui Lõuna- ning Edela-Eesti endiselt kiduramaks jäi, polnud viga mitte tahtmise puudumises vaid objektiivses asjaolus: praegune Valgamaa ja Valga linn eksisteerivad majandusgeograafiliselt valesti.
Nad on poolikud ja see, et Tallinn kavatseb saada Helsingi eeslinnaks ja Lõuna-Soomeks, ei tee olukorda paremaks. Laual olevad megaideed Rail Balticust, Helsingi tunnelist, Tartu maantee lõpetamisest Mäos baseeruvad vaikival eeldusel, et Eesti koosneb neljast osast: Tallinn, Muuga, Ida-Viru- ja Läänemaa. Kõik. Sellises asjade käigus pole tegelikult mitte midagi halba. Aga me peame mõistma fakte. Varalahkunud Hardo Aasmäe üks viimaseid mõtteavaldusi oli umbes see: Rail Balticu viimine Kesk- ja Lõuna-Eestist mööda tähendab seda, et Põhja-Liivimaal ehk Mäost lõunapoole jääval osal praegusest Eesti vabariigist tuleb hakata oma elu ise kavandama. Tallinnast vaadates puudub Lõuna- ja Kesk-Eestil mistahes loogiline mõte ja sellepärast maanteed ja raudtee sealt mööda viiaksegi.
Igapäevaelu kinnitab – ja Siim Valmar Kiisler raputab näiteid kui varrukast – kuidas poolik Valgamaa ei saa areneda ega normaalselt toimida. Siin ei aita linnadevahelised sõpruslepingud ega koostööprojektid, kui puudub alaline ja püsiv struktuur – ühine linnavalitsus, linnapea, maavanem. Seda ei arva ainult mina, vaid ka Valga maavanem Margus Lepik ja Valka linnapea Vents Armands Krauklis. Muide, Vents on omaaegse menubändi Bumerangs kidramees, keda võib näha esitamas liigutavat laulu „Vilciens Riga-Valka“. Juba praegu käib Valgas ühise kesklinnakontseptsiooni kujundamine, mis eeldab seda, et linn taastub oma tervikuks.
Üks koomiline detail: Eesti rahandusministeeriumi jurist on normaalse Valgamaa taastamise vastu, sest ta muretseb Läti territoriaalse terviklikkuse pärast! Asi, mille muretsemise peale Läti kolleegid pole tulnudki. Territooriumid ja piirid ei puutu siin asjasse, mõlemal pool Valgamaad on Euroopa Liit, NATO ja Schengen. Isegi raha on sama. Eks konarusi ühinemisel ikka tekiks, aga nad ei saaks hõõrumisteks, sest mõlemad Valga pooled saavad aru, et Tallinn on kaugel ja tema tähelepanu on üürike.
Eesti kultuurile ohtu pole
Oluline on seegi, et mitte ainult Valgamaa üksi, kus on siiski olnud Cimze seminar, Nipernaadi, Jakob Hurt, Bernhard Kangro, Mart Juur ja Pavel Loskutov, vaid Põhja-Liivimaa laiemalt on otsustava tähtsusega Eesti kultuuri säilimiseks. See on Kreutzwaldi, Koidula, Bergi nisuvilja, sinimustvalge lipu, „Õrna ööbiku“, Emakeele Seltsi, esimese laulupeo ja Alo Mattiiseni maa, millel puuduvad tõmbed ja tungid Põhjamaa suunas. Siin on eesti kultuur sündinud ja siin on ta põhja eest kaitstud.
Lätlastel pole eesti kultuurile keelte erinevuse tõttu seda kahjulikku mõju, mida avaldab soomestumine. Praegune Soome pole enam too endine Suitsu, Vilde ja Tuglase unistuste maa, vaid tehnoloogilise sümboli Nokia äriregistrikande asukoht.
Suur-Valgamaa loomine on võib-olla juba hiljaks jäänud ja võimalus taastada majandusgeograafilised tingimused sealseks edenemiseks on möödas. Aga kuni me pole selles kindlad, tasub proovida. Selleks sai tehtud haldusreformi seadusesse täiendus, et üheks omavalitsuse vormiks võiks olla riikideülene omavalitsus. Käskida sellist asja ei saa, aga võimalus võiks olla. Rahandusministeeriumi jurist kardab ilmaasjata! Ja selles, et nimetatud ettepaneku taga on Hardo Aasmäe vaimupärand, on veel miskit eriti ilusat.
Kolmapäeval hääletati riigikogu saalis maha Igor Gräzini muudatusettepanek haldusreformi seaduse eelnõule, mis nägi ette võimalust luua piiriülene omavalitsus ehk kreis, tulemusega 14 poolt, 27 riigikogu liiget vastu – toim.