Aju koosneb viiest osast: aju, väikeaju, keskosa, diencephalon ja eesjoon.
Medulla oblongata on seljaaju jätk. Selles on kolju VIII - XII paaride tuumad, kuid aju närvid. Siin on olulised hingamisteede reguleerimise keskused, seedetrakti kardiovaskulaarne aktiivsus, ainevahetus. Medulla oblongata tuumad osalevad tingimusteta toidu reflekside (seedetraktide eraldamine, imemine, neelamine), kaitsva refleksi (oksendamine, aevastamine, köha, vilkumine) rakendamisel. Medulla oblongata juhi funktsioon on impulsside edastamine seljaajust pea ja selja poole.
Aju ja punnid moodustavad tagumise aju. Läbi silla läbivad neuraalsed radad, mis ühendavad esi- ja keskjooni pikliku ja seljaajuga. Sildas on V-VIII paaride tuumad. Ajujõud on hallid ja moodustavad ajukoore 1–2,5 mm kihis. Aju on moodustatud kahe ussidega ühendatud poolkeraga. Aju tuumad tagavad keha keerukate mootorite toimingute koordineerimise. Aju poolkerad reguleerivad väikeaju kaudu skeletilihaste tooni ja koordineerivad keha liigutusi. Aju on kaasatud teatud vegetatiivsete funktsioonide (vere koostis, vaskulaarsed refleksid) reguleerimisse.
Keskjoon paikneb poegade ja keskjoonte vahel. See koosneb aju nelinurkadest ja jalgadest. Keskjooned läbivad tõusuteid aju-ajukoore ja väikeaju ja laskuvarju mullani ja seljaaju (juhtivusfunktsioon). Keskjoones on koloonia närvide III ja IV paaride tuumad. Oma osalusega viiakse läbi valguse ja heli peamised orienteeruvad refleksid: silmade liikumine, keerates pea ärrituse allika poole. Keskjoon osaleb ka skeletilihaste tooni säilitamises.
Dienkefaloon asub keskjoonest kõrgemal. Selle peamised jaotused on talamus (visuaalsed tuberkuloosid) ja hüpotalamused (hüpotalamuse piirkond). Thalamuse kaudu on ajukooreks tsentripetaalsed impulsid kõigist organismi retseptoritest (välja arvatud lõhn). Teave talamuses saab vastavat emotsionaalset värvi ja edastatakse peaaju poolkeradesse. Hüpotalamus on keha vegetatiivsete funktsioonide peamine subkortikaalne keskus, kõik ainevahetuse tüübid, kehatemperatuur, sisekeskkonna püsivus (homeostaas), sisesekretsioonisüsteemi aktiivsus. Hüpotalamuses on küllastuskeskused, nälg, janu, rõõm. Hüpotalamuse tuumad on seotud une ja ärkveloleku vaheldumise reguleerimisega.
Eesosa on aju suurim ja arenenum osa. Seda esindavad kaks poolkera - vasakule ja paremale, mis on eraldatud pikisuunalise piluga. Poolkerad on ühendatud paksu horisontaalse plaadiga - korpuskutsuga, mille moodustavad närvikiud, mis kulgevad ühest poolkerast teisele. Kolm vagut - tsentraalset, parietaalset okcipitaalset ja lateraalset - jagavad iga poolkera neljaks hülsiks: eesmine, parietaalne, ajaline ja okcipital. Väljaspool poolkera on kaetud halli materjali kihiga - koor, sees on valge aine ja subkortikaalsed tuumad. Subkortikaalsed tuumad - füsioloogiline iidne osa, mis kontrollib teadvuseta automaatseid toiminguid (instinktiivne käitumine).
Ajukoor on paksusega 1,3-4,5 mm. Klappide, konvoluutide ja vagude esinemise tõttu on täiskasvanud inimese koore kogupindala 2000–2500 cm2. Ajukoor koosneb 12-18 miljardist närvirakust, mis on paigutatud kuusse kihti.
Kuigi ajukoored toimivad tervikuna, on selle funktsioonid ebavõrdsed. Kooriku sensoorsed (tundlikud) piirkonnad saavad impulsse kõigist organismi retseptoritest. Seega paikneb ajukoorme visuaalne tsoon okulaarpiirkonnas, kuulmises - ajalises jne. Kooriku säilitamise assotsiatiivsetes tsoonides teostatakse hindamine, sissetuleva informatsiooni võrdlemine eelnevalt saadud jmtega. mõtlemine Mootori (mootori) tsoonid vastutavad teadliku liikumise eest. Nendest tulenevad närviimpulssid pingutatud lihastesse.
Eessõna valget ainet moodustavad aju erinevaid osi ühendavad närvikiud.
Seega on aju poolkerad kesknärvisüsteemi kõrgeim osa, pakkudes organismi kõige kõrgemat kohanemist muutuvate keskkonnatingimustega. Aju-ajukoor on vaimse aktiivsuse materiaalne alus.
Millised jagunevad aju?
Niisiis paikneb ajukoorme kuulmisvöönd ajalises lobes ja tajub helisignaale kuulmisretseptoritelt.
Visuaalne tsoon asub okulaarse peaosas. See tajub visuaalseid signaale ja moodustab visuaalse kujutise.
Lõhnavöönd asub ajaliste lobide sisepinnal.
Tundlik tsoon (valu, temperatuur, puutetundlikkus) asetatakse parietaalsesse lobesse; tema kaotuse tagajärjeks on tunne kaotus.
Sõiduki keskpunkt asub vasakpoolse poolkera esiosas. Kooriku esiplaanide kõige eesmise osa keskused on seotud isiklike omaduste, loominguliste protsesside ja inimese ajamite moodustamisega. Koores on tinglikult reflekseeritud ühendused suletud, seega on see elukogemuse omandamise ja kogumise organ ning organismi kohandamine pidevalt muutuvatele keskkonnatingimustele.
Seega on eesnäärme ajukoores kesknärvisüsteemi kõrgeim osa, mis reguleerib ja koordineerib kõikide organite tööd. See on ka inimese vaimse tegevuse materiaalne alus.
Kalkulaator
Teenusevaba kulu hinnang
- Täitke rakendus. Eksperdid arvavad teie töö maksumuse
- Kulude arvutamisel jõuab post ja SMS
Teie rakenduse number
Praegu saadetakse postile automaatne kinnituskiri, mis sisaldab teavet rakenduse kohta.
Millised aju osad koosnevad?
Millised aju osad koosnevad?
Aju koosneb lõpuosast (see hõlmab 80% kogu ajust), vahepealne, piklik, keskmine ja tagumine.
Samuti on aju jagatud 3 osaks:
- aju poolkerad;
- aju vars;
- väikeaju.
Huvitav on see, et meeste aju on keskmiselt 175 g rohkem kui inimkonna ilus pool. See aga ei mõjuta vaimset arengut mingil moel, vaid sõltub ainult aju poolt ehitatud ühenduste arvust.
§ 45. Aju struktuur. Medulla ja mulla, silla ja väikeaja funktsioonid
Bioloogiat käsitlev üksikasjalik lahendus 8. klassi õpilastele, autorid D.V. Kolesov, R.D. Mash, I.N. Belyaev 2014
Küsimused lõike alguses.
Küsimus 1. Miks on vigastused surmaga lõppenud?
Medulla oblongata on struktuuri ja funktsiooni poolest sarnane seljaajuga, millega on otsene alumine piir. Medullis on oblongata vaguse närvi tuumad, südamet ja teisi siseorganeid. Medulli halli materjali tuumades on oblongata kaitsvate reflekside keskused - vilkumine ja närimine, köha ja aevastamise refleksid, mõned teised. Teine rühm keskusi on seotud toitumise ja hingamisega - need on sissehingamise ja väljahingamise, süljeerituse, neelamise ja maomahla eraldamise keskused. See täidab keha jaoks väga olulisi funktsioone, mistõttu selle kahjustus on surmav.
Küsimus 2. Kuidas on vabatahtlike liikumiste täpsus ja sujuvus?
Liigutuste täpsust ja sujuvust annab aju.
Küsimused lõike lõpus.
Küsimus 1. Millised on aju jaotused?
Aju koosneb medulla oblongatast, väikeajast, sildast, keskjoonest, dienkefaloonist ja aju poolkerakestest.
Küsimus 2. Millised on medulla funktsioonid?
Piklik aju - seljaaju jätkamine. See sisaldab närvikeskusi, mis reguleerivad elulisi funktsioone (hingamine, seedimine, vereringesüsteemi aktiivsus, mitmed kaitsvaid reaktsioone).
Küsimus 3. Millised on nõgusad teed läbi silla?
Läbi silla läbivad närvijooned, mis ühendavad esipaneeli ja keskjooni koos õõnesuhe, väikeaju ja seljaajuga. Silla läbivad akustilised teed.
Küsimus 4. Millised on keskjõu funktsioonid?
Keskjoon ühendab eesmise aju tagumise (mullaga, ponside ja väikeajaga). Keskjoon sisaldab mitmeid olulisi sensoorset ja motoorset keskust, sealhulgas nägemiskeskust ja kuulmist.
Küsimus 5. Milline on väikeala roll liikumiste rakendamisel?
Väikesed koordinaadid liigutavad liikumist, muutes need täpseks, siledaks ja proportsionaalseks, kõrvaldab liigse liikumise, hoiab kehaasendit ja tasakaalu.
Palun aita mul mõista, millised jagunemised moodustavad inimese aju, kuidas valged ja hallid materjalid jagunevad, milline on ajukoorme sinu struktuuri bioloogiline tähtsus?
Säästke aega ja ärge näe reklaame teadmisega Plus
Säästke aega ja ärge näe reklaame teadmisega Plus
Vastus
Vastus on antud
lexaclaire
Aju on organ, mis reguleerib ja koordineerib keha kõiki olulisi funktsioone ja kontrollib selle käitumist. Aju katab paljud veresooned. Aju on jagatud järgmistesse osadesse:
- medulla
- tagumine aju
- keskjoon
- aju vahe
- pea aju
Enamik aju hallidest asub aju ja väikeaju pinnal, moodustades nende ajukoore. Väiksem osa moodustab mitmeid subkortikaalseid tuumasid, mida ümbritseb valge aine.
Valge aine hõivab kogu aju ajukoorme hallide ja basaalsete tuumade vahel.
Tänu struktuurile suurendab kolju pindala, hoolimata kolju väikesest mahust.
Kõigi vastuste juurde pääsemiseks ühendage teadmiste pluss. Kiiresti, ilma reklaami ja vaheajadeta!
Ära jäta olulist - ühendage Knowledge Plus, et näha vastust kohe.
Vaadake videot, et vastata vastusele
Oh ei!
Vastuse vaated on möödas
Kõigi vastuste juurde pääsemiseks ühendage teadmiste pluss. Kiiresti, ilma reklaami ja vaheajadeta!
Ära jäta olulist - ühendage Knowledge Plus, et näha vastust kohe.
Millised osad on inimese aju. Aju
INIMRAHV, organ, mis koordineerib ja reguleerib keha kõiki olulisi funktsioone ja kontrollib käitumist. Kõik meie mõtted, tunded, tunded, soove ja liikumised on seotud aju tööga ja kui see ei toimi, läheb inimene vegetatiivsesse seisundisse: võime kaotada igasugused tegevused, tunded või reaktsioonid välismõjudele. See artikkel keskendub inimese ajust, mis on keerulisem ja organiseeritum kui loomade aju. Siiski on inimese aju ja teiste imetajate struktuuris, nagu tõepoolest kõige selgroogsete liikide puhul, märkimisväärne sarnasus.
Heli, mida tajuvad ainult alla 20-aastased inimesed. Seletus on väga lihtne - kui inimene jõuab oma vanuseni, kaotavad nad võime kuulda kõrgemate toonide helisid, nii et ainult neid, kes on alla 20-aastased, võivad neid tajuda.
Kaasaegse neuroteaduse asutaja Ian Purkinje avastas lapsepõlves huvitava hallutsinatsiooni. Sulges oma silmad ja kaldudes päikese vastu, hakkas ta oma kätt näost päikesele edasi-tagasi liigutama. Mõne minuti pärast täheldati, et on näha mitmesuguseid värvikasid, mis paljunevad ja muutuvad keerulisemaks.
INIMESTE PÕHJA iseloomustab suurte poolkerakeste kõrge areng; nad moodustavad rohkem kui kaks kolmandikku selle massist ja pakuvad selliseid vaimseid funktsioone nagu mõtlemine, õppimine, mälu. Teised suured aju struktuurid on näidatud sellel ristlõikes: väikeaju, mulla, ponsid ja keskjoon.
Kesknärvisüsteem (CNS) koosneb ajust ja seljaajust. See on seotud keha erinevate osadega perifeersete närvide - mootori ja sensoorsete - poolt. Vaadake ka NERVOUS SYSTEM.
See stimulatsioon tekitab aju visuaalses ajukoores lühise, rakud hakkavad süttima ettearvamatul viisil, mis viib kujuteldavate piltide ilmumiseni. Vaadake must-valge keskpunkti vähemalt 30 sekundit, seejärel vaadake seina ja vaadake heledaid pilte.
Vaadake papagoi punaseid silmi, kuni see on nummerdatud 20, ja vaadake kiiresti tühja lahtri ruudu. Sa peaksid nägema rohelise sinise linnu ebamäärane pilt. Kui te teete sama, kuid rohelise linnuga, ilmub puuris veel ühe lilla linnu pilt.
Aju on sümmeetriline struktuur, nagu enamik teisi kehaosi. Sünnil on selle kaal umbes 0,3 kg, samas kui täiskasvanu puhul on see ligikaudu 0,3 kg. 1,5 kg. Aju välisel uurimisel pööratakse tähelepanu kahele suuremale poolkerale, mis peidavad sügavamad vormid. Poolkera pind on kaetud soonte ja konvolutsioonidega, mis suurendavad ajukoore pinda (aju välimine kiht). Aju taga on paigutatud, mille pind on kergemini lõigatud. Suurte poolkera all on ajujõud, mis liigub seljaaju. Närvid lahkuvad pagasiruumist ja seljaajust, mille kaudu voolab informatsioon sisemistest ja välistest retseptoritest ajusse ning signaalid lihastele ja näärmetele voolavad vastupidises suunas. 12 paari kraniaalnärve liigub aju kõrvale.
Lapsepõlve trauma mõjutab valget ainet
Leiti, et täiskasvanutel, kes on kogenud vägivaldset laste väärkohtlemist, on aju piirkonnas närviühendused, mis on seotud emotsioonide, tähelepanu ja teiste kognitiivsete protsessidega, kriitilised tagajärjed. Varasemad uuringud on näidanud, et lapsepõlvest hooletusest ja väärkohtlemisest kannatanud inimesed langevad aju erinevates piirkondades valged ained. Valge aine koosneb müeliini aksonitest, mis on närvirakkude projektsioonid, mis võimaldavad elektrilisi impulsse liikuma ja edastama informatsiooni, samas kui müeliin eritab nende rakkude osi.
Aju sees eristub halli aine, mis koosneb peamiselt närvirakkude kehadest ja moodustab ajukoore ning valget ainet - närvikiude, mis moodustavad aju erinevaid osi ühendavad juhtivad teed ja moodustavad närve, mis ületavad kesknärvisüsteemi ja lähevad kaugemale mitmesuguseid elundeid.
Aju ja seljaaju on kaitstud luudega - kolju ja selg. Aju ja luude seinte vahel on kolm kesta: välimine - dura mater, sisemine - pehme ja nende vahel - õhuke arahnoid. Membraanide vaheline ruum on täidetud tserebrospinaalse (tserebrospinaalse) vedelikuga, mis on kompositsioonis sarnane vereplasmaga, mis on toodetud intratserebraalsetes õõnsustes (aju vatsakestes) ja tsirkuleerub ajus ja seljaajus, varustades seda toitainetega ja teiste olulise aktiivsuse jaoks vajalike teguritega.
Milin aitab neid elektrilisi impulsse kiiremini edastada, pakkudes tõhusat infovahetust. Valge materjali maht ja struktuur korreleeruvad inimeste õppimisvõimega ning see aju komponent areneb varajase küpsuse ajal, erinevalt halli ainest.
Inimestel, keda lapsepõlves väärkasutati, oli peenem müeliinikiht kõrge närvikiudude osakaaluga. Teadlased märkisid ka, et ebanormaalne molekulaarne areng mõjutab spetsiifiliselt müeliini tootmises ja säilitamises osalevaid rakke.
Aju verevarustuse tagab peamiselt unearterid; aju baasil on nad jagatud suurteks harudeks, mis lähevad selle erinevatesse osadesse. Kuigi aju kaal on ainult 2,5% kehakaalust, on see pidevalt, päeval ja öösel 20% kehas ringlevast verest ja seega hapnikust. Aju enda energiavarud on äärmiselt väikesed, mistõttu on see väga sõltuv hapnikuvarust. On kaitsemehhanisme, mis võivad verejooksu või vigastuse korral toetada aju verevoolu. Aju vereringe tunnuseks on ka nn. vere-aju barjäär. See koosneb mitmest membraanist, mis piirab veresoonte seinte läbilaskvust ja paljude ühendite voolu verest aju aineks; seega teostab see barjäär kaitsefunktsioone. Näiteks ei tungi paljud ravimained läbi selle.
Samuti mõjutas see aju peamiste valdkondade suhtlemist. Teadlased märkasid, et mõjutatud aksonid olid ebatavaliselt paksud. Arvatakse, et need spetsiifilised muutused võivad negatiivselt mõjutada saba eesmise ajukoore, emotsioonide töötlemisega seotud aju piirkonna ja kognitiivse toimimise vahelist seost ning sellega seotud aju piirkondi. Need seotud piirkonnad on amygdala, mis mängib olulist rolli emotsioonide reguleerimisel ja tuumikpõrandad, mis osalevad aju tasusüsteemis.
See võib selgitada, miks laste protsessis kuritarvitatud inimesed kogevad erinevaid emotsioone ja on seotud negatiivsete vaimse tervise tagajärgedega ning psühhoaktiivsete ainete kuritarvitamisega. Loomulikult kuulsid, et aju on sada miljardit neuronit. Aga kust see number tuli?
KNS rakke nimetatakse neuroniteks; nende funktsioon on infotöötlus. Inimese ajus 5 kuni 20 miljardit neuroni. Aju struktuur hõlmab ka gliiarakke, seal on umbes 10 korda rohkem neuroneid. Glia täidab neuronite vahelise ruumi, moodustades närvikoe tugiraamistiku, samuti täidab metaboolseid ja muid funktsioone.
Neuronid on mis tahes närvisüsteemi peamised ehitusmaterjalid - tellised. Tegemist on spetsiifilise rakuga, puude haru harudega, mis puutuvad kokku samade naaberrakkude alustega ja moodustavad tohutu võrgu, mis on meie aju, töötleb keskkonnateavet, kontrollib meie tegevust ja kontrollib isegi teadvuseta keha funktsioone. Neuraalne aju teeb mitmesuguseid toiminguid kiiremini ja efektiivsemalt kui ükski masin. Arvestades nende rakkude hädavajalikku olemust, võime eeldada, et teadlased teavad oma eesmärkide täpset arvu.
Aju NERVOUSKELLAD edastavad impulsse ühe raku aksonist teise teise dendriidini väga kitsase sünaptilise lõhega; See ülekanne toimub keemiliste neurotransmitterite kaudu.
Neuroni, nagu ka kõik teised rakud, ümbritseb poolläbilaskev (plasma) membraan. Rakutüübist lahkuvad kaks tüüpi protsessid - dendriidid ja aksonid. Enamikul neuronitel on palju hargnevaid dendriite, kuid ainult üks akson. Dendriidid on tavaliselt väga lühikesed, samas kui aksoni pikkus varieerub mõne sentimeetri ja mitme meetri vahel. Neuroni keha sisaldab tuuma ja teisi organelle, mis on sama keha teistesse rakkudesse (vt ka CELL).
Kasutades neuroteaduste õpikuid või teadusajakirju, leiad, et tavaliselt on hea ümmargune arv 100 miljardit. Tuleb välja, et inimese aju keskmine on umbes 86 miljardit neuroni, kuid nad ei ole leidnud 100 miljardit ajus. Võib-olla võib see olla 14 miljardit dollarit. neuronid - mitte niivõrd suur erinevus. Aga see on paaviani aju või pool gorilla aju, nii et erinevus ei ole nii väike.
Imetajatel, nagu primaadid ja vaalad, nagu delfiinid, on rohkem aju kui näiteks putukad ja neid iseloomustab see, mida võib pidada vaimsetes võimetes proportsionaalselt suureks. Seega võib järeldada, et aju suurus on kognitiivse võime hea näitaja. Erinevat tüüpi inimeste võrdlemisel hävitatakse reegel „rohkem vahendeid”. Näiteks on lehma aju suurem kui ahvi ükskõik milline aju, kuid lehmadel on enamikule primaatidele võrdselt mõistlikud võimed.
Närviimpulssid. Teabe edastamine ajus, samuti närvisüsteem tervikuna toimub närviimpulsside abil. Nad levisid raku keha suunas aksoni terminaalsesse ossa, mis võib hargneda, moodustades kitsaste pilude, sünapsi kaudu teiste neuronitega kokku puutuvate otsade komplekti; impulsside edastamist sünapsi kaudu vahendavad keemilised ained - neurotransmitterid.
Kõige ilmsem tõend selle kohta, et "enam ei tähenda paremat", on inimeste ja suurte imetajate, näiteks vaalade või elevantide aju joondamine. Miks ei saanud need lapsed kuus korda rohkem kui inimese aju?
See müüt pärineb Aristotelese ajast, mis aastal 335 eKr. Meie ajastu kirjutas: "Kõigist loomadest on inimese aju suurim võrreldes keha suurusega." Jah, inimese aju suhe kehaga on tohutu võrreldes näiteks elevandiga, kuid lihtne suhe ja isegi mõned väikesed linnud võivad kiidelda sellise suhtega. Seega on teadlased välja töötanud keerulisema hindamissüsteemi, mida tuntakse kui entsefaliseerumistegurit, mis mõõdab aju ja keha suuruse suhet võrreldes teiste sarnase suurusega loomadega.
Närviimpulss pärineb tavaliselt dendriitidest - neuroni õhukesest hargnemisprotsessist, mis on spetsialiseerunud informatsiooni hankimisele teistest neuronitest ja selle edastamisest neuroni kehale. Dendriitidel ja väiksemas arvus on rakkude kehas tuhandeid sünapse; see on läbi aksoni sünapsi, edastades informatsiooni neuroni kehast, ja edastab selle teiste neuronite dendriitidele.
Antud juhul ei ole mitte ainult asjaolu, et aju maht suureneb keha suuruse suurenemisel, vaid ka see, et aju maht ei pruugi muutuda proportsionaalselt keha suurenemisega. See inimfaktor on suurim võrreldes teiste meie planeedi elusolenditega.
Huvitavad faktid inimese aju kohta. Aju on nagu lihas - mida rohkem te treenite, seda rohkem ta kasvab. Kiireim aju areneb 2 kuni 11 aastat. Regulaarne palve aeglustab hingamist ja normaliseerib aju laineid, mis on kasulik keha eneseterveks. Usklikud inimesed külastavad 36% oma arstist. vähem kui teised.
Aksoni ots, mis moodustab sünapsi presünaptilise osa, sisaldab neurotransmitteriga väikesi vesiikulid. Kui impulss jõuab presünaptilise membraanini, vabaneb vesikulaarne neurotransmitter sünaptilises lõhes. Axoni lõpp sisaldab ainult ühte tüüpi neurotransmitterit, sageli kombinatsioonis ühe või mitme neuromodulaatori tüübiga (vt allpool Brain Neurochemistry).
Mida haritum inimene, seda vähem tõenäoline ajuhaigus. Intellektuaalne aktiivsus stimuleerib liigse koe kasvu, mis kompenseerib ebakindlust. Uus, ebatavaline tegevus on parim viis aju arendamiseks. Suure intelligentsusega inimestega suhtlemine on ka suurepärane vahend aju arenguks.
Maailma suurim aju doonor on Mandatski kloostriõpetajate ordu. Umbes üheksakümmend tuhat ajuühikut annetasid naised. Creighton Carvel oli kõige ainulaadne fotomälu: ta vaatas lihtsalt kuuskümmend küttepuud.
Aksoni presünaptilisest membraanist vabanev neurotransmitter seondub postsünaptilise neuroni dendriitide retseptoritega. Aju kasutab erinevaid neurotransmittereid, millest igaüks on seotud selle konkreetse retseptoriga.
Dendriitide retseptorid on ühendatud kanalitega pool-läbilaskvas postsünaptilises membraanis, mis kontrollib ioonide liikumist läbi membraani. Ülejäänud ajal on neuronil elektriline potentsiaal 70 millivolti (puhkepotentsiaal), samas kui membraani sisekülg on välise suhtes negatiivselt laetud. Kuigi on olemas erinevaid vahendajaid, on neil kõigil stimuleeriv või pärssiv toime postünaptilisele neuronile. Stimuleeriv toime saavutatakse teatud ioonide, peamiselt naatriumi ja kaaliumi voolu suurendamise kaudu läbi membraani. Selle tulemusena väheneb sisepinna negatiivne laeng - depolariseerumine toimub. Pidurdusmõju tekib peamiselt kaaliumi ja kloriidi voolu muutumise kaudu, mille tulemusena muutub sisepinna negatiivne laeng suuremaks kui puhkeolekus ja toimub hüperpolarisatsioon.
Tavaliselt kasutame 5-7% meie elust. teie aju potentsiaali. Raske on isegi ette kujutada, kui palju oleks kõik tehtud ja mees oleks seda leidnud, kui ta kasutaks vähemalt teist. Kellele meil on sellised reservid, teadlased ei ole veel jõudnud järeldusele. Düsleksiast rääkides räägime lugemisprotsessist. Lugemine on kognitiivne käitumine ja seetõttu töödeldakse seda aju poolt. Nii et kui me räägime lugemisest, peame rääkima midagi, mis on seotud aju.
Aga mis see on? Hiljuti on märkimisväärne tähelepanu ja huvi sellele, kuidas düsleksiline aju on ja kuidas see toimib. Järgnevalt on uuritud düsleksia teaduslikku lähenemist, mis põhineb minu senistel teadmistel. Kui me kasutame aju lähtepunktina, seisame silmitsi selliste probleemidega.
Neuroni ülesanne on integreerida kõik sünapsi kaudu tekkinud mõjud oma kehale ja dendriitidele. Kuna need mõjud võivad olla erutavad või inhibeerivad ja ei lange kokku aja jooksul, peab neuron arvutama sünaptilise aktiivsuse kogumõju aja funktsioonina. Kui ergastav toime valitseb üle inhibeeriva toime ja membraani depolarisatsioon ületab läviväärtuse, aktiveeritakse teatud osa neuroni membraanist - selle aksoni aluse (axon tubercle) piirkonnas. Siin tekib naatrium- ja kaaliumioonide kanalite avamise tulemusena tegevuspotentsiaal (närviimpulss).
Aju koosneb miljarditest närvirakkudest või neuronitest, mis interakteeruvad üksteisega elektrokeemilise tee kaudu. Kuigi aju toimib iseseisva objektina, on olemas infrastruktuur ja allsüsteemid. See on jagatud vasakule ja paremale poolkerale, mis on seotud "meduloby" -ga. Enamikus inimestes on vasakpoolne vastutus kõne tajumise ja tootmise eest ning paremal poolkeral on visuaalses ruumiandmetes oluline roll. Iga poolkera on kaetud koorega või kooritud valge aine all.
Ajukoor sisaldab peamiselt närvirakkude keha. Valge aine sisaldab ühendeid. Koores olevad rakud hakkavad kasvama enne sündi kasvajakesta sügavamates piirkondades. Kõik rakud ei jõua lõppsihtkohta. Neid saab grupeerida rühmade rakkudesse mööda teed. Neid ebanormaalsete rakkude rühmi nimetatakse epitoopideks.
See potentsiaal ulatub aksonist edasi lõpuni kiirusega 0,1 m / s kuni 100 m / s (mida paksem on akson, seda suurem on juhtivuse kiirus). Kui aktsioonipotentsiaal jõuab aksoni otsa, aktiveeritakse teist tüüpi ioonkanalid, sõltuvalt potentsiaalsest erinevusest, kaltsiumikanalitest. Nende sõnul siseneb kaltsium aksoni, mis viib mobiilsete rakkude mobiliseerumiseni neurotransmitteriga, mis läheneb presünaptilisele membraanile, liidab sellega ja vabastab neurotransmitteri sünapse.
Iga poolkera koor on jagatud neljaks funktsionaalseks piirkonnaks: eesmine, parietaalne, ajaline ja okcipital. Kõik need piirkonnad on seotud keerulise lugemisprotsessiga, eriti ajalise ja okcipitaalse piirkonnaga, samuti nende vahelise vahendatud piirkonnaga, parietaalse lobiga.
Närvirakud suhtlevad omavahel elektrokeemiliselt. Seda elektrilist aktiivsust saab mõõta väljaspool aju, kasutades elektroencefalogrammi ja sellest tuletatud meetodeid. Mis on düsleksilise aju spetsialist? Vaatamata ulatuslikule teaduslikule uurimistööle on veel rohkem küsimusi kui vastused. Hiljutised uuringud on seda teemat valgustanud, kuid oluline on eristada vastuseid, mis on seotud aju struktuuri, anatoomiaga ja nende füsioloogiaga või funktsiooniga.
Müeliini ja gliiarakud. Paljud aksonid on kaetud müeliinikestaga, mis on moodustatud korduvalt keerutatud gliaalrakkude membraanist. Myeliin koosneb peamiselt lipiididest, mis annab iseloomuliku välimuse aju ja seljaaju valgele ainele. Tänu müeliinikestale suureneb kiirus aksonomeetri toimepotentsiaali täitmisel, kuna ioonid võivad liikuda läbi aksoni membraani ainult kohtades, mida müeliin ei hõlma - nn. pealtkuulamised Ranvier. Katkestuste vahel viiakse läbi müeliini mantli impulsse elektrikaabli kaudu. Kuna kanali avamine ja ioonide läbimine selle kaudu võtab aega, siis kanalite pideva avanemise kõrvaldamine ja nende ulatuse piiramine müeliiniga kaetud väikestele membraanipiirkondadele kiirendab impulsside juhtimist aksoniga umbes 10 korda.
Millised on düsleksilise aju anatoomilised omadused? Kõigi düsleksikate ajus leidusid ektopoossed rakud, mida uuriti Harvardi ülikooli anatoomilise uurimisprogrammi käigus. Neid identifitseeriti paljudes kohtades, kuid eriti vasaku okulaarse ja frontaalse lobes, st keele jaoks olulistes piirkondades.
Teised uurijad on näidanud, et ajaline väli esindab düsleksilistes ajus sümmeetriat, mis ei esinenud enamiku mittekonfliktide ajus. Düsleksilistes ajus on suurte rakusüsteemide rakud tavalisest väiksemad. Tundub, et kaks peamist süsteemi - suur rakk ja väike rakk - osalevad visuaalses tajumises. Väike raku süsteem oli kohandatud kujundite ja värvide visuaalseks tajumiseks, samas kui suur rakk oli liikumise tajumiseks. Suurte rakkudega süsteemil on oluline roll ainult lugemisvaadete kiires muutuses.
Ainult osa gliaalrakkudest on seotud närvide müeliinikesta moodustumisega (Schwann-rakud) või närvirakkudega (oligodendrotsüüdid). Paljud arvukamad gliiarakud (astrotsüüdid, mikrogliotsüüdid) täidavad muid funktsioone: nad moodustavad närvikoe toetava skeleti, pakuvad oma ainevahetusvajadusi ja taastuvad vigastustest ja infektsioonidest.
KUIDAS PÕRAND töötab
Vaadake lihtsat näidet. Mis juhtub, kui võtame lauale pliiatsit? Pliiatsilt peegelduv valgus keskendub silma objektiiviga ja on suunatud võrkkestale, kus kuvatakse pliiatsi pilt; seda tajuvad vastavad rakud, millest signaal läheb peamistesse aju transmissiivsetesse tuumadesse, mis asuvad talamuses (visuaalne tuberkuloos), peamiselt selles osas, mida nimetatakse külgnevaks kehaks. On aktiveeritud palju neuroneid, mis reageerivad valguse ja pimeduse jaotusele. Külgsuunalise kere keha neuronite telgid lähevad peamise visuaalse ajukoore juurde, mis asub suurte poolkerade okcipitaalses lõunas. Impulssid, mis pärinevad talamusest sellele kooreosale, muutuvad keerukaks kortikaalsete neuronite heidete järjestuseks, millest mõned reageerivad pliiatsi ja laua vahele, teised pliiatsikujuliste nurkadega jne. Esmase visuaalse ajukoorme kaudu siseneb teave aksonite kohta assotsiatiivseks visuaalseks ajukooreks, kus toimub mustri äratundmine, antud juhul pliiats. Tunnustamine selles kooreosas põhineb eelnevalt kogutud teadmistel esemete välispiiridest.
Liikumise planeerimine (s.t. pliiatsi võtmine) toimub tõenäoliselt aju poolkera esiplaanide ajukoores. Sarvkesta samas piirkonnas paiknevad motoorsed neuronid, mis annavad käte ja sõrmede lihastele käske. Käe lähenemist pliiatsile kontrollib visuaalne süsteem ja interoretseptorid, mis tajuvad lihaste ja liigeste positsiooni, mille andmed sisenevad kesknärvisüsteemi. Kui me võtame pliiatsit käes, räägivad rõhu all olevad käeulatuses olevad retseptorid meile, kas sõrmed hoiavad pliiatsit hästi ja milliseid pingutusi peaks see hoidma. Kui me tahame oma nime pliiatsis kirjutada, peame aktiveerima muu ajus salvestatud teabe, mis pakub seda keerulisemat liikumist, ja visuaalne kontroll aitab suurendada selle täpsust.
Ülaltoodud näites võib näha, et üsna lihtsa toimingu teostamine hõlmab ulatuslikke aju piirkondi, mis ulatuvad ajukoorest subkortikaalsetesse piirkondadesse. Keerulisemate käitumisviisidega, mis on seotud kõne või mõtlemisega, aktiveeritakse teised närviahelad, mis hõlmavad veelgi ulatuslikumaid aju piirkondi.
PIDURI PEAMISED OSAD
Aju võib jagada kolme põhiosa: eesjoon, ajurünnak ja väikeaju. Esirinnas erituvad aju poolkera, talamus, hüpotalamuse ja hüpofüüsi (üks tähtsamaid neuroendokriinseid näärmeid). Ajurünnak koosneb medulla oblongatast, ponsidest (ponsidest) ja keskjoonest.
Aju poolkera on suurim osa ajust, moodustades umbes 70% täiskasvanutest. Tavaliselt on poolkerad sümmeetrilised. Need on omavahel ühendatud massiivse aksonikomplektiga (corpus callosum), mis pakub teabevahetust.
Iga poolkera koosneb neljast harjast: eesmine, parietaalne, ajaline ja okcipital. Esikülgede ajukoor sisaldab keskusi, mis reguleerivad liikumisaktiivsust, aga ka tõenäoliselt planeerimis- ja prognoosimiskeskusi. Parietaalhülgede ajukoores, mis paikneb eesmise taga, on keha-tundlikkuse tsoonid, kaasa arvatud puutetundlikkus ja liiges- ja lihasvalu. Parietaalse lebeni külgsuunas on ajaline, kus asub esmane kuulmiskoor, samuti kõnekeskused ja muud kõrgemad funktsioonid. Aju tagaosa asub ajukoore kohal, mis asub väikeaju kohal; selle koor sisaldab nägemishäireid.
Koorekihi piirkondi, mis ei ole otseselt seotud liikumise reguleerimisega või sensoorsete andmete analüüsiga, nimetatakse assotsiatiivseks ajukooreks. Nendes spetsialiseerunud tsoonides moodustuvad assotsiatiivsed sidemed aju erinevate piirkondade ja osade vahel ning nendest saadud teave on integreeritud. Assotsiatsiooniline ajukoor pakub selliseid keerulisi funktsioone nagu õppimine, mälu, kõne ja mõtlemine.
BRAINi CORA katab suurte poolkera pindade arvukate vagude ja konvolutsioonidega, mille tõttu suureneb ajukoore pindala märkimisväärselt. Kooriku assotsiatiivsed tsoonid, samuti sensoorne ja motoorne ajukoor on piirkonnad, kus neutronid on kontsentreeritud, mis innerveerivad keha erinevaid osi.
Subkortikaalsed struktuurid. Ajukoorme all on mitu olulist aju struktuuri või tuuma, mis on neuronite klastrid. Nende hulka kuuluvad talamus, basaalganglionid ja hüpotalamused. Talamus on peamine sensoorne edastav tuum; ta saab meeltelt teavet ja edastab selle omakorda sensoorse koore osadele. On ka mittespetsiifilisi tsoone, mis on seotud peaaegu kogu ajukoorega ja pakuvad tõenäoliselt selle aktiveerimise ja ärkveloleku ja tähelepanu säilitamise protsesse. Basaalsed ganglionid on tuumade kogum (nn kest, kahvatu pall ja caudate tuum), mis on seotud koordineeritud liikumiste reguleerimisega (alustada ja peatada).
Hüpotalamus on väike ala aju baasil, mis asub talamuse all. Rikas veres on hüpotalamus oluline keskus, mis kontrollib keha homeostaatilisi funktsioone. See toodab aineid, mis reguleerivad hüpofüüsi hormoonide sünteesi ja vabanemist (vt ka Hüpopüüs). Hüpotalamuses on paljud tuumad, mis täidavad spetsiifilisi funktsioone, nagu näiteks vee ainevahetuse reguleerimine, salvestatud rasva jaotumine, kehatemperatuur, seksuaalne käitumine, uni ja ärkvelolek.
Aju vars asub kolju põhjas. See ühendab seljaaju eesmise eesjoonega ja koosneb medulla oblongatast, ponsidest, keskmisest ja diencephalonist.
Läbi kesk- ja vahepealse aju, samuti kogu keha läbivad seljaajule viivad mootoriteed, samuti mõned tundlikud teed seljaajust aju ülemisse ossa. Keskjooni all on sild, mis on ühendatud närvikiududega väikeaju. Pagasiruumi alumine osa - mull - läheb otse seljaaju. Medulla oblongatas asuvad keskused, mis reguleerivad südame ja hingamise aktiivsust sõltuvalt välistest asjaoludest ning kontrollivad ka vererõhku, mao ja soole liikuvust.
Trunki tasandil lõikuvad teed, mis ühendavad iga aju poolkera väikeaju. Seetõttu kontrollib iga poolkera keha vastaskülge ja seostub vastaspoolega.
Ajujooks asub suurte poolkerade okcipitaalsete lobade all. Silla radade kaudu on see ühendatud aju ülemise osaga. Aju reguleerib peeneid automaatseid liikumisi, koordineerides stereotüüpsete käitumistoimingute tegemisel erinevate lihasgruppide aktiivsust; ta kontrollib pidevalt ka pea, torso ja jäsemete asukohta, s.t. kaasatud tasakaalu säilitamisse. Viimaste andmete kohaselt mängib väikeaju motoorsete oskuste kujunemisel väga olulist rolli, aidates meelde jätta liikumiste jada.
Muud süsteemid. Limbiline süsteem on laiahaardeline võrk omavahel ühendatud aju piirkondades, mis reguleerivad emotsionaalset seisundit, samuti pakuvad õppimist ja mälu. Limbilise süsteemi moodustavad tuumad on amygdala ja hippokampus (mis sisalduvad ajalises lõunas), samuti hüpotalamus ja nn tuum. läbipaistev vahesein (asub aju subkortikaalsetes piirkondades).
Retikulaarne moodustumine on neuronite võrgustik, mis ulatub üle kogu trummi talamuse külge ja on veel seotud ajukoorme ulatuslike piirkondadega. See osaleb une ja ärkveloleku reguleerimises, säilitab ajukoore aktiivse oleku ja aitab tähelepanu pöörata teatud objektidele.
PÕRANDE ELEKTRILINE TEGEVUS
Pea pinnale asetatud elektroodide abil või aju ainesse viidud elektroodide abil on võimalik aju elektriline aktiivsus oma rakkude väljavoolu tõttu kinnitada. Aju elektrilise aktiivsuse registreerimist elektroodidega pea pinnal nimetatakse elektroentsefalogrammiks (EEG). See ei võimalda salvestada individuaalse neuroni väljavoolu. Ainult tuhandete või miljonite neuronite sünkroniseeritud aktiivsuse tulemusena ilmuvad salvestatud kõverale märgatavad võnked (lained).
Aju elektriline aktiivsus registreeritakse elektroentsefalograafi abil. Saadud kõverad - elektroentsefalogrammid (EEG) võivad tähendada lõdvestunud ärkvelolekut (alfa-lained), aktiivset ärkvelolekut (beeta-laineid), une (delta lained), epilepsiat või vastust teatud stiimulitele (tekitatud potentsiaalid).
Pidevalt registreerudes EEG-s ilmnevad tsüklilised muutused, mis peegeldavad inimese üldist aktiivsust. Aktiivse ärkveloleku seisukorras salvestab EEG väikese amplituudiga beeta-laineid. Lõdvestunud ärkveloleku ajal on ülekaalus alfa-lained sagedusega 7–12 tsüklit sekundis. Une esinemist näitab kõrge amplituudiga aeglase laine (delta lainete) ilmumine. Unistuste perioodidel ilmuvad EEG-le beeta-lained ja EEG põhjal võib tekitada vale mulje, et inimene on ärkvel (seega mõiste „paradoksaalne uni“). Unistused kaasnevad sageli kiirete silmade liikumisega (suletud silmalaugudega). Seetõttu nimetatakse unistust ka kiireks silmaliigutuseks (vt ka SLEEP). EEG võimaldab teil diagnoosida mõningaid aju haigusi, eriti epilepsiat (vt EPILEPSY).
Kui registreerite aju elektrilise aktiivsuse konkreetse stiimuli (visuaalne, kuulmis- või puutetundlikkus) ajal, saate tuvastada nn. tekkinud potentsiaalid - teatud neuronite rühma sünkroonsed väljavoolud, mis tekivad vastuseks konkreetsele välisele stiimulile. Uuritavate potentsiaalide uurimine võimaldas selgitada ajufunktsioonide lokaliseerimist, eelkõige kõne funktsiooni sidumiseks teatud ajaliste ja eesmise luugade piirkondadega. See uuring aitab hinnata ka sensoorse süsteemi seisundit patsientidel, kellel on tundlikkus.
Aju kõige olulisemad neurotransmitterid on atsetüülkoliin, norepinefriin, serotoniin, dopamiin, glutamaat, gamma-aminovõihape (GABA), endorfiinid ja enkefaliinid. Lisaks nendele hästi tuntud ainetele toimivad ajus tõenäoliselt suur hulk teisi, mida ei ole veel uuritud. Mõned neurotransmitterid toimivad ainult aju teatud piirkondades. Seega leitakse endorfiinid ja enkefaliinid ainult valuimpulsse juhtivates radades. Teised vahendajad, nagu glutamaat või GABA, on laialdasemalt levinud.
Neurotransmitterite toime. Nagu juba märgitud, muudavad postünaptilisele membraanile mõjuvad neurotransmitterid oma juhtivust ioonide suhtes. Sageli juhtub see teise "mediaatori" süsteemi, näiteks tsüklilise adenosiinmonofosfaadi (cAMP) aktiveerimisega postünaptilises neuronis. Neurotransmitterite toimet saab modifitseerida neurokemikaalide teise klassi - peptiidi neuromodulaatorite - mõjul. Presünaptiline membraan vabastab samaaegselt vahendajaga, neil on võime suurendada või muul viisil muuta mediaatorite mõju postünaptilisele membraanile.
Hiljuti avastatud endorfiin-enkefaliini süsteem on oluline. Enkefaliinid ja endorfiinid on väikesed peptiidid, mis inhibeerivad valuimpulsside juhtimist, seondudes kesknärvisüsteemi retseptoritega, sealhulgas ajukoorme kõrgemates piirkondades. See neurotransmitterite perekond pärsib valu subjektiivset tajumist.
Psühhoaktiivsed ravimid on ained, mis võivad spetsiifiliselt seonduda teatud aju retseptoritega ja põhjustada käitumuslikke muutusi. Tuvastati mitu nende toimemehhanismi. Mõned mõjutavad neurotransmitterite sünteesi, teised - nende kogunemisest ja vabanemisest sünaptilistest vesiikulitest (näiteks põhjustab amfetamiin noradrenaliini kiiret vabanemist). Kolmas mehhanism on seonduda retseptoritega ja imiteerida loomuliku neurotransmitteri toimet, näiteks LSD (lüsergiinhappe dietüülamiid) toime on seletatav selle võimega seostuda serotoniini retseptoritega. Neljas ravimi toime tüüp on retseptori blokaad, s.t. antagonism neurotransmitteritega. Sellised laialdaselt kasutatavad antipsühhootikumid nagu fenotiasiinid (näiteks kloorpromasiin või aminaziin) blokeerivad dopamiini retseptoreid ja vähendavad seeläbi dopamiini toimet postünaptilistele neuronitele. Lõpuks on viimane ühine toimemehhanism neurotransmitteri inaktiveerimise pärssimine (paljud pestitsiidid takistavad atsetüülkoliini inaktiveerimist).
On juba ammu teada, et morfiinil (puhastatud oopiumi magusainetoode) ei ole ainult tugev valuvaigistav (analgeetiline) toime, vaid ka võime põhjustada eufooriat. Seetõttu kasutatakse seda ravimina. Morfiini toime on seotud selle võimega seonduda inimese endorfiini enkefaliini süsteemi retseptoritega (vt ka DRUG). See on vaid üks paljudest näidetest selle kohta, et erineva bioloogilise päritoluga keemiline aine (antud juhul taimset päritolu) on võimeline mõjutama loomade ja inimeste aju toimimist, toimides koos konkreetsete neurotransmitterite süsteemidega. Teine hästi tuntud näide on curare, mis on saadud troopilisest taimest ja mis on võimeline blokeerima atsetüülkoliini retseptoreid. Lõuna-Ameerika indiaanlased määrisid kurare noolepead, kasutades oma paralüseerivat toimet, mis oli seotud neuromuskulaarse ülekande blokaadiga.
Ajuuuringud on rasked kahel peamisel põhjusel. Esiteks ei saa otseselt pääseda kolju poolt ohutult kaitstud aju. Teiseks, aju neuronid ei taastu, seega võib igasugune sekkumine põhjustada pöördumatuid kahjustusi.
Nendest raskustest hoolimata on ajuuuringud ja mõned selle ravi vormid (peamiselt neurokirurgiline sekkumine) olnud teada juba ammu. Arheoloogilised leiud näitavad, et juba antiikajal krakis mees kolju, et pääseda aju. Eriti intensiivsed ajuuuringud viidi läbi sõjaperioodidel, mil oli võimalik jälgida mitmesuguseid peavigastusi.
Ajukahjustus, mis on tingitud vigastustest ees või rahuajal tekkinud vigastus, on selline eksperiment, mille käigus aju teatud osad hävitatakse. Kuna tegemist on ainsa võimaliku "eksperimenti" vormiga inimese ajus, oli veel üks oluline meetod uurimuseks laboriloomadega. Jälgides konkreetse aju struktuuri kahjustumise käitumis- või füsioloogilisi tagajärgi, saab hinnata selle funktsiooni.
Aju elektriline aktiivsus eksperimentaalsetes loomades registreeritakse elektroodide abil, mis asetatakse pea või aju pinnale või sisestatakse aju aine. Seega on võimalik määrata neuronite või üksikute neuronite väikeste rühmade aktiivsust, samuti tuvastada muutused ioonvoogudes üle membraani. Stereotaktilise seadme abil, mis võimaldab sisestada elektroodi teatud aju punktis, uuritakse selle ligipääsmatut sügavust.
Teine lähenemisviis on eemaldada väikesed elus ajukoe alad, mille järel säilib selle olemasolu toitekeskkonnas asetatud viiluna või rakud eraldatakse ja uuritakse rakukultuurides. Esimesel juhul saate uurida neuronite koostoimet, teisel juhul - üksikute rakkude aktiivsust.
Individuaalsete neuronite või nende rühmade elektrilise aktiivsuse uurimisel aju erinevates piirkondades registreeritakse esialgne aktiivsus tavaliselt kõigepealt, seejärel määratakse konkreetse toime mõju rakkude funktsioonile. Teise meetodi kohaselt rakendatakse implanteeritud elektroodi kaudu elektrilist impulssi, et lähima neuroni kunstlikult aktiveerida. Nii saate uurida mõningate aju piirkondade mõju teistele aladele. See elektrilise stimulatsiooni meetod oli kasulik keskmise aju läbivate tüve aktiveerivate süsteemide uurimisel; seda kasutatakse ka selleks, et mõista, kuidas õppimis- ja mäluprotsessid sünaptilisel tasandil toimuvad.
Sada aastat tagasi selgus, et vasaku ja parema poolkera funktsioonid on erinevad. Prantsuse kirurg P. Brock, kes jälgib tserebrovaskulaarse õnnetusega patsiente (insult), leidis, et kõnehäire all kannatasid ainult vasaku poolkera kahjustusega patsiendid. Jätkati täiendavaid uuringuid poolkera spetsialiseerumise kohta, kasutades muid meetodeid, näiteks EEG salvestamist ja tekitanud potentsiaali.
Viimastel aastatel on aju kujutiste (visualiseerimiste) saamiseks kasutatud keerulisi tehnoloogiaid. Seega on kompuutertomograafia (CT) muutnud kliinilist neuroloogiat, võimaldades saada in vivo üksikasjaliku (kihilise) kujutise aju struktuuridest. Teine pildistamismeetod - positronemissioontomograafia (PET) - annab ülevaate aju metaboolsest aktiivsusest. Sellisel juhul viiakse isik, kes koguneb aju erinevates osades, lühiajalist radioisotoopi ja mida rohkem, seda kõrgem on nende metaboolne aktiivsus. PET-i abil on samuti näidatud, et enamiku uuritud kõnesfunktsioonid on seotud vasaku poolkeraga. Kuna aju töötab suure hulga paralleelsete struktuuride abil, pakub PET sellist teavet ajufunktsioonide kohta, mida ei saa üksikute elektroodidega saada.
Reeglina viiakse aju uuring läbi meetodite kombinatsiooni abil. Näiteks kasutas Ameerika neurobioloog R. Sperri koos töötajatega ravi protseduurina, et lõigata mõnede epilepsiaga patsientide korpuskutsad (mõlemat poolkera ühendavad aksonid). Järgnevalt uuriti nendel patsientidel, kellel oli “jagunenud” aju, poolkerakujulist spetsialiseerumist. Leiti, et kõne ja teiste loogiliste ja analüütiliste funktsioonide puhul on vastutav domineeriv (tavaliselt vasakpoolne) poolker, samas kui mitte-domineeriv poolkeral analüüsitakse väliskeskkonna ruumilisi-ajalisi parameetreid. Niisiis, see aktiveeritakse, kui kuulame muusikat. Aju aktiivsuse mosaiikpildi põhjal võib öelda, et ajukoores ja subkortikaalses struktuuris on palju erialasid; nende piirkondade samaaegne tegevus kinnitab aju kui paralleelsete andmetöötlusseadmete mõiste.
Uute uurimismeetodite tekkimisega muutuvad ajufunktsioonide ideed tõenäoliselt. Seadmete kasutamine, mis võimaldavad meil saada aju erinevate osade metaboolse aktiivsuse "kaarti", samuti molekulaarseid geneetilisi lähenemisviise, peaksid süvendama meie teadmisi ajus toimuvate protsesside kohta. Vaata ka neuropsühholoogiat.
Erinevate selgroogsete liikide puhul on aju märkimisväärselt sarnane. Kui teeme võrdlusi neuronite tasemel, leiame selgelt sarnased omadused nagu kasutatud neurotransmitterid, ioonikontsentratsioonide kõikumised, rakutüübid ja füsioloogilised funktsioonid. Põhilised erinevused ilmnevad ainult selgrootutega võrreldes. Selgrootud neuronid on palju suuremad; sageli on nad omavahel seotud mitte keemiliste, vaid elektriliste sünapsi abil, mis on inimese ajus harva leitud. Selgrootute närvisüsteemis avastatakse mõningaid selgroogsetele iseloomulikke neurotransmittereid.
Selgroogsete hulgas on aju struktuuri erinevused seotud peamiselt tema üksikute struktuuride suhtega. Kalade, kahepaiksete, roomajate, lindude, imetajate (sealhulgas inimeste) aju sarnasuste ja erinevuste hindamisel võib tuletada mitmeid üldisi mustreid. Esiteks on kõigil neil loomadel sama neuronite struktuur ja funktsioonid. Teiseks on seljaaju ja ajurünnaku struktuur ja funktsioonid väga sarnased. Kolmandaks kaasneb imetajate arenguga ilmne suurenemine kortikaalsetes struktuurides, mis saavutavad primaatide maksimaalse arengu. Kahepaiksetes moodustab ajukoor vaid väikese osa ajust, samas kui inimestel on see domineeriv struktuur. Arvatakse siiski, et kõikide selgroogsete aju toimimise põhimõtted on peaaegu samad. Erinevused määravad interneuroonide ja interaktsioonide arv, mis on kõrgem, seda keerulisem on aju.
Meie keha aju on närvisüsteemi väga oluline ja lahutamatu osa. See süsteemi struktuur on ümbritsetud koljuõõnde. Kuid aju ei saa pidada monoliitseks, see koosneb erinevatest elunditest. Kõik need organid kogutakse kolju ja esindavad seda, mida me nimetame aju. Vaatame lähemalt, mida meie aju koosneb.
Suur aju. See aju on meie kogu aju kõige mahulisem komponent. Osaleb selles kehas, peaaegu kogu koljuõõnes. Suure aju komponendid on selle kaks osa. Neid pooli nimetatakse aju poolkerakesteks ja eraldatakse piluga, mis kulgeb kogu aju ulatuses. Roland (sylvium) korpus jagab iga poolkera küljelt. Et olla äärmiselt täpne, selgub, et suur aju ei ole jagatud kaheks osaks, vaid neljaks osaks. Neid osi nimetatakse aju lobedeks. Aju aktsiatel on ka nende jagunemine ja seega ka nimed. Esiletõstetud suurte aju lobid - parietaalne, frontaalne, okcipital ja temporaalne. Kuid lisaks sellele, et suurel ajus on neli rajooni, koosneb see mitmest kihist. Suure aju kihte esindab:
Hallained. See - otse, nn ajukoor (aju). Selle välimise kihi moodustavad närvirakud (neuronite kehad).
Valge aine. See on oma olemuselt aju aine, mis on kõigi teiste ajukude aluseks. Enamik valgest ainest koosneb neuronite või dendriitide protsessidest.
Corpus callosum. See on suure aju keha, mis asub kahe eelnevalt mainitud poolkera vahel (vasak ja parem). Corpus callosum koosneb erinevatest närvilistest kanalitest.
Ventrikulaarne aju. Ventriklid on omavahel ühendatud õõnsused. Selliseid õõnsusi on neli. Aju vatsakeste kaudu on tserebrospinaalvedeliku transiit.
Aju. See on väike keha. Aju paikneb aju okcipitaalse osa all. Aju funktsionaalne koormus on meie keha tasakaaluoleku säilitamine. See on aju, mis koordineerib kogu keha lihas-skeleti süsteemi tööd.
Aju sild. See on ajuorgan, mis vastutab närviimpulsside edastamise eest, mis tagavad meie keha mootori ja sensoorsete funktsioonide toimimise. Tegelikult on see edastuskeskus. Aju sild asub väikeaju ees, vahetult okulaarse osa all.
Medulla oblongata. See organ on silla (aju) jätkamine. Medulla oblongata iseärasus on see, et selle asukoha ajal puutub ta seljaajuga kokku. Lihtsamalt öeldes läheb see sinna. Medulla oblongata täidab meie kehale mitmeid väga olulisi funktsioone. See reguleerib tahtmatuid funktsioone (hingamiskeskus), määrab meie hingamise sageduse. Reguleerib veresoonte kokkusurumist ja laienemist (vasomotoorne keskus), määrab emeetikakeskuse töö.
Funktsioonid, mida aju täidab, on kogu keha jaoks äärmiselt olulised. Seetõttu on meie aju usaldusväärselt kraniumi poolt kaitstud (tugev luu struktuur). Kuid lisaks sellele, et aju on kaitstud kolju luudega, on ka selle kaitsesse lisatud kolm kestad. Nendel kestadel on nimed - arahnoidne, kõva ja pehme. Nende membraanide funktsioon on kaitsta aju otsesest kokkupuutest kolju luustikuga. Juba mainitud meie aju vatsakesed toodavad tserebrospinaalvedelikku. See vedelik on aju füüsiline amortisaator. (äärmiselt oluline, kui peaga on löök). Aju iseloomustab ka asjaolu, et see on meie keha üsna energiamahukas struktuur. Umbes kakskümmend protsenti kogu keha energiast, see tarbib aju.