Hüsteeriline naine on inimene, kes ei kontrolli oma emotsioone, nii negatiivseid kui ka positiivseid. Selline inimene võib isegi pisiasja pärast skandaali teha, pisaraid valada või luksumise peale naerda.
Muide, mitte tingimata hüsteeriline naine. Mehe raevu on väga raske taluda ja veelgi enam selle vastu võidelda.
Tasakaalustamata naine, kes pole eluga rahul, ta on elus ebaõnnestunud ja üritab selles kedagi süüdistada, seetõttu jäävad sellised inimesed üksi ja keegi ei vaja seda.
Hüsteeria, psüühikahäire tüüp, on vananenud meditsiiniline diagnoos ja seda praegu ei kasutata. Mõiste "hüsteeria" ilmus ja seda kirjeldas Vana-Kreekas suur arst ja ravitseja Hippokrates.
Hüsteerilise isiksushäire korral reeglina ebastabiilne enesehinnang, pealiskaudsed emotsioonid ja hinnangud. Inimestel, kellel on selline häire, on sagedased meeleolumuutused, suurenenud emotsionaalsus, erutuvus ja pahameel, soov tähelepanu köita, enesekesksus, pretensioonikas käitumine, ülehinnatud tähelepanu välisele atraktiivsusele ja liigne huvi sugudevaheliste suhete vastu..
Hüsteeria
|Hüsteeria|


Hüsteeria ravi veemassaažiga.
|RHK-9||300,1 300,1|
|MeSH||D007046|
Hüsteeria (vanakreeka keelest. Ὑστέρα - "emakas"); emakahullus [1] [2] on aegunud meditsiiniline diagnoos, mis vastab praegu osaliselt mitmetele kerge kuni keskmise raskusega psüühikahäiretele. Seda kasutati naiste spetsiifiliste heaolu- ja käitumishäirete kirjeldamiseks, mille põhjuseks on pikka aega peetud emaka ekslemist läbi keha [1] (sellest ka nimi). Hüsteeria ilmingute hulka kuulusid demonstratiivsed emotsionaalsed reaktsioonid (pisarad, naer, karjumine), krambid, halvatus, tundlikkuse kaotus, kurtus, pimedus, segasus, suurenenud seksuaalne aktiivsus ja palju muud..
Sisu
- 1 Kirjeldus
- 2 Hüsteeriline isiksushäire
- 3 Vt ka
- 4 Märkused
- 5 Kirjandus
Kirjeldus
Alates Vana-Egiptuse aegadest (esimene kirjeldus on Kahuni meditsiinipapüüruses 1950 eKr) on paljusid naistehaigusi peetud emaka haigusteks, ehkki käitumis- või emotsionaalsetest häiretest pole siiani juttu (välja arvatud see, et seal on mainitud „naise ravi, kellele meeldib voodis olla... "Diagnoosiga" emaka spasmid ") [3]. Diagnoos "hüsteeria" ilmub esmakordselt Vana-Kreekas ja seda kirjeldab Hippokrates [4]. Tema kaasaegne Platon kirjeldab "raevu", millesse langeb naise emakas, kes ei suuda rasestuda [1]. Nendele hüsteeria olemust käsitlevatele ideedele tuginedes ei olnud pikka aega eeldused hüsteeria võimalikkuse kohta meestel lubatud [5].
XVII-XIX sajandi Venemaal nimetati hüsteerilisi naisi hüsteerikuteks [6] [7] [8]. Kuigi esimesed deemonlikud mehed ja naised on mainitud 11. sajandil. Usuti, et hooga hüüavad nad selle nime, kes neile kahju tegi. Sel põhjusel viidi 17. sajandil isad, kelle nime kutsuti klikushiks, nõiduses süüdistatuna kohtu alla ja neid piinati, samal ajal kui klikkid ise said noomituse. 18. sajandi alguses hakkasid nad hüsteeriat ise kohtu ette tooma, kuna Peeter I nägi hüsteerias teeseldud deemonlikku valdust eesmärgiga laimata süütuid inimesi.
Kinnisidee (mees) ja hüsteeria (naine) vastandus: obsessiiv subjekt lükkab edasi, lükkab tegevuse edasi, oodates õiget hetke, samal ajal kui hüsteerik oma tegudega "jookseb ette", näidates seeläbi kinnisidee vale...
Diagnoos "hüsteeria" oli meditsiinis ülipopulaarne 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses. Hüsteeria materjali põhjal tegid J. M. Charcot ja S. Freud psüühikahäirete ravis mitmeid olulisi avastusi.
ICD-9-s oli hüsteeria kodeeritud 300,1 ja see hõlmas: hüsteerilist astasia-abasia, dissotsiatiivset reaktsiooni või seisundit, kompenseerivat neuroosi, hüsteerilise Ganseri sündroomi, konversioonihüsteeriat, NOS-hüsteeriat, konversioonireaktsiooni, mitmekordset isiksust [9]. NSV Liidus kasutamiseks kohandatud ICD-9 versioonis tähistas kood 300.11 "hüsteerilist neuroosi" (sealhulgas konversioonihüsteeria, dissotsiatiivne reaktsioon, konversioonireaktsioon, hüsteerilis-neurootiline reaktsioon), 300.12 - hüsteeriline Ganseri sündroom, 301.5 - hüsteeriline isiksushäire (hüsteeriline psühhopaatia) [kümme].
Tänapäeval ei kasutata seda diagnoosi ametlikult ei ICD-10-s, mille kohaselt seda terminit on ebaselgelt silmas pidades ebasoovitav kasutada [11], ega ka DSM-5-s. Isteeria ICD-10 diagnoos on jagatud arvukateks spetsiifilisemateks diagnoosideks, näiteks:
- Muud täpsustatud ärevushäired (sealhulgas ärevushüsteeria [11]) (F41.8 41.8)
- Dissotsiatiivsed (konversioonihäired) (F44 44.) (sisaldab muundumis hüsteeriat, muundumisreaktsiooni, hüsteeriat, hüsteerilist psühhoosi [11])
- Somatoformsed häired (F45 45.)
- Dissotsiatiivsed liikumishäired (F44.4 44.4) (astasia-abasia, osalise või täieliku halvatuse juhtumid; sealhulgas psühhogeenne aphonia ja düsfoonia [11])
- Dissotsiatiivne anesteesia või sensoorse taju kaotus (F44.6 44.6) (sisaldab psühhogeenset kurtust [11])
- Hüsteeriline isiksushäire (F60.4 60.4)
Hiina tänapäevases psüühikahäirete klassifikatsioonis (CCMD-3) on diagnoositud "hüsteeria" (kood 40), "hüsteeriline psühhoos", "hüsteeriline stuupor", "hüsteeriline amneesia" jne [12]..
Hüsteeriline isiksushäire
Praegu on hüsteeriaga seotud eriline isiksus, mida nimetatakse hüsteeriliseks isiksushäireks. Talle on omane pealiskaudsed hinnangud, sugestiivsus ja enesehüpnoos, kalduvus fantaseerida, meeleolu ebastabiilsus, soov tähelepanu tõmmata, käitumise teatraalsus..
Hüsteeria
Mina
[hügteria; Kreeka keel hüiteera emakas (Vana-Kreeka arstid seostasid hüsteeria esinemist emaka düsfunktsiooniga naistel); sünonüüm: histriooniline ja nartsissistlik isiksushäire; dissotsiatiivne häire] - teatud tüüpi iseloomuga inimestel välja kujunevate psüühikahäirete kollektiivne termin, mille põhijooned on soov olla alati tähelepanu keskpunktis, väidete ülehinnatud tase, janu ainuõiguse aura järele, sugestiivsus (alati valikuline), kaunistamiseks mõeldud fantaseerimine sinu iseloom. Sellesse rühma kuuluvad hüsteeriline psühhopaatia (vt. Psühhopaatiad), hüsteeriline isiksuse areng (vt. Isiku patoloogiline areng), hüsteeriline neuroos (vt. Neuroosid), sageli - hüsteerilised psühhoosid (vt. Reaktiivsed psühhoosid). Mõnikord kasutatakse mõistet "hüsteeria" ainult hüsteerilise neuroosi sünonüümina.
II
LihavõttedjaI (hüsteeria; Kreeka hüsteratera emakas; Vana-Kreeka arstid seostasid I. esinemist naistel emaka düsfunktsioonidega; hüsteerilise neuroosi sünonüüm)
neuroos, mis avaldub polümorfsete funktsionaalsete vaimsete, somaatiliste ja neuroloogiliste häirete all ning mida iseloomustab patsientide suur sugestiivsus ja enesehüpnoos, soov teiste tähelepanu äratamiseks mis tahes viisil.
Lihavõttedjama olen seesennaya - I., mis tekib vaenutegevuse tingimustes.
LihavõttedjaOlen involutsioonumbesnnaya (h. involutionalis) - I. koos ärevas depressioonis, mis esineb vanemas eas.
Lihavõttedjama teisendanumbesnnaya (h. conversiva) - I., mis avaldub eranditult või peamiselt motoorsete, sensoorsete ja autonoomsete häiretega.
Hüsteeria
Hüsteeria (ICD 300.1) on psüühikahäire, mille motiivid põhjustavad patsiendile justkui teadmata teadvusvälja kitsenemist või motoorse või sensoorse funktsiooni kahjustust. Patsient saab neile häiretele omistada psühholoogilist ja sümboolset väärtust. Võib esineda pöördumist või dissotsiatiivseid ilminguid. Teisendusvormis on peamine või ainus sümptom mis tahes kehaosa psühhogeenne düsfunktsioon, näiteks halvatus, treemor, pimedus, kurtus või krambid. Dissotsiatiivses variandis on kõige enam väljendunud teadvusvälja kitsenemine, mis ilmselt täidab teadvustamata eesmärki ja millega tavaliselt kaasneb selektiivne amneesia. Isiksuse muutused võivad olla väljendunud, kuid sisuliselt pealiskaudsed, mõnikord hüsteerilise fuuga kujul. Käitumine võib jäljendada psühhoosi või pigem vastata patsiendi ettekujutusele psühhoosist [MDG].
- hüsteeriline neuroos;
- pöördumishüsteeria.
Brockhaus-Efroni entsüklopeedia artikli algtekst [redigeeri]
Hüsteeria Nimi "hüsteeria" (hüsteeria, hüsteriaas) tuleneb kreekakeelsest sõnast ύστερα - emakas. Seda närvihaiguse nime etümoloogilist tähendust selgitatakse eelmises ekslikus arvamuses, et see seisab seoses emakaga, naiste suguelunditega ja on iseloomulik ainult naissoost. Praegusel ajal, isegi mõnikord isegi arstide seas, kiputakse nägema I. olemust närvihäirete korral, mille allikas on suguelundite piirkonnas. Kuid hüsteeriliste patsientide rangelt teaduslik uurimine paneb meid sellise arvamuse tagasi lükkama, kuna see on enamusele neist täiesti rakendamatu. Siinkohal pole erilist tähtsust asjaolu, et nii väikelapsed kui ka mehed kannatavad I. all, viimane pealegi mitte erandina, vaid 6–10% ja isegi rohkem (hüsteeriliste patsientide koguarvu suhtes). Sellegipoolest on valdav enamus neist naised, nii neiud kui abielus olevad ja lesed, peamiselt 2., 3. ja 4. aastakümne omaks saamise vanuses. Paljudel juhtudel on I. kahtlemata kaasasündinud ja omane subjektile kogu elu. Pealegi võib seda paljude aastate jooksul väga sageli tuvastada mitte niivõrd valulike krampide, kuivõrd iseloomu, heaolu teatud tunnuste abil, nii et subjekt, olles kahtlemata hüsteeriline, ei tohiks samal ajal üldse pidada haigeks selle sõna täpses tähenduses. Mõnikord on seda hüsteeriat võimalik tuvastada erinevate krampide abil. Viimased annavad mõnikord nüüd ise edasi või annavad klaasi külma veega rahustava toime või ei ilmu uuesti, kui katsealune üritab neid tahtejõuga alla suruda. Muudel juhtudel on sama haiguse ilmingud nii tõsised, et selle valdajad saavad kõige õnnetumaks olendiks, koormaks endale ja teistele ning samal ajal või järjestikku võivad mõjutada peaaegu kõiki kesknärvisüsteemi funktsioone, välistamata vaimset sfääri. Mõnikord on haiguse kulg selline, et lühikese aja jooksul asendavad üksteist mitmesugused sümptomid - krambid, hallutsinatsioonid, halvatus, pimedus, kontraktuurid jne; mõnikord ilmutab I. mitu aastat ainult üks sümptom, mis on visalt meditsiinilise sekkumise vastu. Postuumses uuringus I. kannatanud katsealuste kohta ei ilmnenud nende närvisüsteemi struktuuris ega vereringes mikroskoopilisi ega veelgi suuremaid muutusi. I. sümptomite kombinatsioonid ei ole enamikul juhtudel üldse sarnased aju või seljaaju või perifeersete närvide ühes või teises osas esinevate põletikuliste ja muude valulike protsesside korral. Pealegi võivad need sümptomid, mis ilmnevad mõnikord ootamatult, täieliku tervise keskel ja püsivad mõnel juhul väga lühikest aega, teistel päevi, nädalaid, kuid ja isegi aastaid, kuid võivad sama äkki patsiendi psüühikale avalduva mõju tagajärjel kaduda. Psüühilised mõjutused ja kujutlusvõime mängivad tohutut rolli ka hetke mõttes, mis põhjustab I teatud sümptomeid. Lõpuks kuuluvad I pildile ka erinevad hullumeelsuse vormid, mis iseloomulike tunnuste poolest erinevad teistest mittehüsteerilistest psühhoosidest. Kõike öeldut silmas pidades on I. närvihaiguste seas täiesti ainulaadne positsioon ja I. täpset määratlust on väga raske anda. Ta kuulub nn. üldised funktsionaalsed neuroosid, see tähendab sellised kannatused, mis ei ole põhjustatud närvisüsteemi teatud osa kohalikust materiaalsest kahjust, vaid sõltuvad selle funktsioonide üldisest rikkumisest. Samal ajal on kujutlusvõime tohutu tähtsuse tõttu I.-s ja hüsteeriliste subjektide iseloomu iseärasuste tõttu vaja otsida haiguse peamist allikat mingisuguses kõrvalekaldes elundi normist, mida me peame vaimse tegevuse substraadiks, nimelt ajukoor; kuid see kõrvalekalle on nii peen, et see ei pruugi tingimata põhjustada psüühikahäireid ja sobib kokku vaimsete võimete täieliku säilitamisega.
Enne hüsteeria üksikute sümptomite kirjeldamist tuleb peatuda nendele patsientidele omaste vaimsete omaduste üldistes tunnustes. Need on peamiselt tingitud vaimse elu sensuaalse, emotsionaalse külje ülemäärasest ülekaalust intellektuaalse üle; see omadus eristab üldiselt naissoost sugu ja I. all näib see olevat raskendatud, hüpertrofeerunud. Seetõttu tuleb otsida naiste domineeriva eelsoodumuse põhjust I.-le võrreldes meestega esimese normaalse vaimse korralduse eripära järgi. Seoses emotsionaalse sfääri ülemäärase arenguga I.-ga on suurenenud meeleolu mõjutatavus ja ebastabiilsus, mis ilma igasuguse ilmse põhjuseta kergesti kõikub. Edasi tuleb kiire, motiveerimata ajamivahetus, mis põhjustab valulikku tujukust. Suureneb ka kujutlusvõime ja tänu sellele omandavad juhuslikult tekkinud ideed suurema erksuse, viivad kergesti mõjudeni ja häirivad närvifunktsioonide tasakaalu. Kõrgemat vaimset organisatsiooni iseloomustav aeglustumisvõime nõrgeneb I juuresolekul: mööduvad impulsid muutuvad vastupandamatuks ning väline reaktsioon sisemistele vaimsetele protsessidele on kiirem ja tugevam. Naer ja nutt muutuvad kergesti krampideks ja neid ei saa peatada. Nende hüsteeriliste subjektide psüühiliste põhiomadustega kaasnevad paljudel juhtudel, kuid mitte alati, ka eetilised defektid: pidev rahulolematus teistega, äärmine tüli, soov keskenduda kõigi tähelepanu endale, ekstsentriline käitumine, teesklus, pettus, südametus; samal ajal saab intelligentsust, loogilise mõtlemise võimet ja mälu suurepäraselt arendada. Hea hariduse saanud haritud õppeainete hulgas on erinevalt nende intellektuaalsest arengust eriti silmatorkavad loetletud moraalsed omadused; kuid neid leidub sageli lihtsate, halvasti haritud ja arenemata naiste seas, ilmudes alles siis vähem keerukates vormides. Ei tohiks unustada ainult seda, et paljudel hüsteerilistel inimestel on täiesti vabad moraalsed defektid, mis on igal juhul haiguse tagajärjed ja nõuavad seetõttu ümbritsevatelt alandlikkust ja vabandust. Teiselt poolt tekitab nende viha ja osaliselt ka valulike sümptomite tahtlik tugevnemine, kuna teised sageli põlglikult suhtuvad hüsteerika kaebustesse ja kannatustesse vale arvamuse tõttu, et see kõik on üks ettekujutus ja et need patsiendid saavad soovi korral terveks saada. Nagu juba mainitud, võivad need sümptomid kogu haiguse vältel mõnikord puududa ja viimane taandub siis täielikult hüsteerilise iseloomu omandamiseks. Kuid kui see tegelane on teravalt väljendunud, ilmuvad tavaliselt ajutiselt mõned spetsiaalselt kirjeldatud hüsteerilised kaotused. Kuid vastupidi - ülalkirjeldatud hüsteerilise tegelase tüüpi saab vaevu välja tuua ja subjekt puutub nende I ilmingutega episoodiliselt kokku. Viimase kirjelduse juurde pöördudes alustame hüsteeriliste psühhoosidega.
Hüsteerilised psüühikahäired võib jagada kolme kategooriasse. Esiteks võib I põhjal areneda tavaline psühhoosi vorm. melanhoolia või maania ja jätkake nii, nagu see on tavaliselt sellele vormile omane, millel on selle hüsteerilise pinnase tõttu ainult mõned omadused. Teiseks avaldub hüsteeriline hullumeelsus kroonilise, pikaleveninud haiguse vormis, kulgedes esmase, kõlava või moraalse hullumeelsuse varjus. Viimastele on eriti altid need hüsteerikud, kelle iseloomus väljenduvad järsult ülalnimetatud moraalsed defektid ja nende hullumeelsus on ainult neile omaste vaimsete omaduste edasiarendus, justkui nende iseloomu hüpertroofia. Need patsiendid põhjustavad valetamiskõlblikkuse, pettuse, vale denonsseerimise ja seejärel impulsiivse tegevuse tõttu sageli kriminaalmenetlusi ning nende ekstsentrilisuse, skandaaliarmastuse ja igasuguste eetiliste põhimõtete puudumise tõttu on nad üldiselt äärmiselt ebamugavad. Nende hüsteerilise hullumeelsuse krooniliste vormide käik erineb mittehüsteerilise päritolu vastavatest vormidest peamiselt vaimsete võimete suurema säilitamise ning lisaks perioodilise ärrituse ja patoloogiliste nähtuste nõrgenemise poolest; lõpuks on erootilise elemendi oluline roll ja sageli on tegemist seksuaalse soovi väärastumisega. Kolmas hüsteeriliste psühhooside kategooria hõlmab lühiajalisi hullumeelsusi, mis ilmnevad episoodiliselt ja kestavad mitu tundi kuni mitu päeva või nädalat. Need rünnakud toimuvad peamiselt pärast mingisugust moraalset šokki ja on sageli koos krampidega. Nende hüsteerilise hullumeelsuse rünnakute tavaline ilming on teadvuse hägustumine, hirmutavad või veetlevad hallutsinatsioonid ja deliirium, milles sageli mängivad olulist rolli need tõelised sündmused, mis on hetkel häirinud patsiendi vaimset tasakaalu. Eriti sageli on nende rünnakute korral ekstaasiseisundid, millel on religioosne ja erootiline deliirium, või seisundid, kus kardetakse tugevat kujuteldavate koletiste ees või hullus demonoomilise deliiriumiga; viimane vorm mängis keskajal nii sageli täheldatud hüsteeriaepideemiates suurt rolli. Kõigi nende mööduvate hüsteeriliste psühhooside eripära on see, et vaatamata teadvuse hägustumisele on patsiendid sel ajal endiselt enamasti psüühiliste mõjude jaoks kättesaadavad, mille kaudu on võimalik neid rahustada, peatada või muuta krambihooge. Psüühiliste muutuste täiesti eriline rühm on need teadvuse muutused I.-ga, mis vastavad hüpnootilise une erinevatele etappidele. Neid saab tekitada kunstlikult (vt. Hüpnotism), kuid need võivad ilmneda spontaanselt, nii seoses krampidega kui ka neist sõltumatult. Nende hulka kuuluvad letargia, katalepsia ja somnambulismi krambid, mille tunnuseid on kirjeldatud hüpnootiliste nähtuste ülalkirjeldatud kirjelduses. Kõiki neid seisundeid koos I.-ga saab jälgida pikka aega, tavaliselt mitu tundi või päeva. Tihedat suhet somnambulismiga esindavad mulle iseloomulikud "lõhenenud isiksuse" seisundid, mis on psühholoogilisest seisukohast väga huvitavad. Need seisnevad selles, et patsiendid paljastavad perioodiliselt mitme nädala või kuu jooksul hoopis teistsugused iseloomu omadused, harjumused, väljendusviisi, ühesõnaga hoopis teistsuguse "isiksuse" kui see, mis on neile tavalises olekus omane; ja mis kõige tähtsam, selle isiksuse muutumise perioodil ei mäleta nad midagi, mis oleks seotud näiteks nende normaalse teadvusseisundiga. - ei tunne vanu tuttavaid ära. Normaalse teadvuseseisundi taastumisel jääb kõigest ebanormaalsest täielik mälupuudus. Kui see viimane naaseb, siis jälle kaob mälu kogu perioodiks, mis vastab normaalsetele perioodidele, kuid mälu sellest, mis kuulub eelmiste ebanormaalsete hulka, taastub jne. Seega luuakse kaks suletud järjestikust mentaalsete protsesside rida, mille teadvus vaheldumisi asendub üksteist; psüühiline isiksus justkui jaguneb kaheks “mina”, millest kummalgi on oma teadvus, mis on teisest sõltumatu. Selliseid vaatlusi on harva ja neid kirjeldasid peamiselt Prantsuse arstid, kes nimetasid neid kahte tüüpi teadvust samal isikul "seisundi premi è re" ja "sekundaarseks". Vaatamata oma haruldusele tekitavad nad õigustatult suurt huvi, pidades silmas nende olulisust teadvuse teooria jaoks, ja on hiljuti mänginud suurt rolli prantsuse psühholoogilises kirjanduses..
I. sümptomid närvisüsteemist on tavaliselt rühmitatud viimase erinevate funktsioonide järgi. Tundlikkuse sfääris enamlevinud nähtuste suhtes kuuluvad I. nn. anesteesia, st tundlikkuse kaotus või nõrgenemine. Seejärel levivad nad kogu kehale, seejärel ainult teatud piirkondadele, väga sageli poolele kehale. Sel juhul kaotatakse või nõrgeneb tavaliselt ühel pool kehast mitte ainult naha kombatav ja valulik tundlikkus, vaid ka teiste meelte funktsioonid - nägemine, kuulmine, lõhn ja maitse. See tundetus valu suhtes, mis on I. äärmiselt tavaline sümptom, leiti korduvalt kurikuulsate "nõidade" hulgast, kes keskajal inkvisitsioonikohtu ees nii tihti figureerisid ja mida siis peeti tõendiks seosest kuradiga (stigmata diaboli). Hüsteerilise anesteesia eripära on see, et need võivad ilmneda ootamatult ja sama ootamatult kaduda. Muide, tundetute alade metallide või magneti pealekandmise mõjul kaob anesteesia siin ja ilmub samal ajal vastupidises sümmeetrilises piirkonnas. Selle nähtuse, mida nimetatakse "ülekandeks" (sensoorne ülekanne), avastas Charcot, kui ta asus katsetama dr Burke'i õpetust metallirakenduste mõjust haigustele. Anesteesia vastand, mida sageli täheldatakse ka hüsteerilistel patsientidel, on suurenenud tundlikkus (hüperesteesia). Sageli on hüsteeriliste kehal üksikud punktid või alad, mille puudutamine või surve põhjustab krampe (nn tsoonid hyst érogè nes); eriti sageli avaldab selline mõju survet munasarjapiirkonnale. Lisaks tavalistele sensoorsetele häiretele I. kuuluvad neuralgilised valud keha erinevates osades, peamiselt peavalud ja migreenid.
Motoorses sfääris on I.-s peamist rolli krambid, peamiselt erineva tugevuse ja kestusega krampide kujul. Õigustatult võib rääkida hüsteerikale üldiselt iseloomulikust erilisest krambist, mille tõttu mis tahes füsioloogiline liikumine neis omandab kergesti patoloogilised mõõtmed. Seda nime teavad kõik. hüsteeriline naer ja nutt, normi kohene intensiivistamine ja jätkamine. Söögitoru krampide kokkusurumine on väga levinud ja patsiendil on tunne, nagu kerkiks pall alt üles ja veereks kurgu alla (nn glbus hystericus). Sarnane krampide kokkutõmbumine toimub ka teistes siseorganites (hingamisteedes, põies, suguelundite piirkonnas jne), põhjustades vastavaid düsfunktsioone - õhupuudust, oksendamist jne. Õnneks on glottide krampide kitsendamine haruldane; Selline veidi pikenenud eksistentsiga spasm ähvardab otseselt elu ja oli mõnikord I. surma põhjuseks. Lisaks tekivad skeleti lihastes spasmid mitmesugustes kombinatsioonides ja vormides. Mõnikord esinevad need krambid kohaliku sümptomina, ilma keha üldise reaktsioonita ja patsiente eriti koormamata. Mõnikord omandavad nad nii suure iseloomu, et panevad teised õudusesse ja teadvuse hägustumise saatel moodustavad nad kogu haiguse raskuskeskme. Neid suuri krampihooge nimetatakse hüsteroepileptilisteks ehk suurteks I. (grande hysté rie). Charcot on neid põhjalikult uurinud prantsuse naiste seas, kes tunduvad olevat neile rohkem altid kui teised rassid, ehkki sarnaseid krampe on näha kõikjal, samuti meestel ja lastel. Klassikalises vormis esindavad suure I. arestimised kursuse tuntud seaduslikkust ja võimaldavad Charcoti sõnul eristada nelja faasi. Rünnak algab äkki, sellele eelneb harva mõni subjektiivne nähtus, mille kohaselt patsiendid tunnevad selle lähenemist. Esimene faas koosneb krampidest, mis on väga sarnased epilepsiavastastele, mistõttu nad räägivad neil juhtudel hüsterepilepsiast. Siis saabub periood, mille jooksul patsiendid painutavad oma keha kõige veidramal moel, sageli kaare kujul, hüppavad voodist kõrgele, teevad tervitusele sarnaseid liigutusi, pistavad juhuslikult käsi ja jalgu ning kiirgavad samal ajal metsikuid karjeid, mis mõnikord on täiesti erinevad inimese häälest. Selles faasis jõuab lihaspinge uskumatule tasemele ja mõnikord ei suuda kuus õde patsienti hoida. Seda krampide perioodi nimetatakse "klounismiks" või "suurteks liikumisteks". Sellele järgneb "kirglike pooside" faas, kus patsientide kuju ja nägu väljendavad ekstaasi, õudust, lootusetust jne. Lõpuks, isegi pärast krampide nähtuste vaibumist, täheldatakse mõnda aega teadvuse hägustumise ja meelte petmisega deliiriumi ja alles sellest neljandast faasist naasevad patsiendid tavapärasesse seisundisse, säilitades krambist ebamäärase mälu. Selle kestus võib olla kuni mitu tundi ja mõnikord toimub terve rida rünnakuid, mis külgnevad mitu päeva üksteisega otse. Tuleb märkida, et sellised klassikalised rünnakud on tavaliselt haruldased. Enamasti on hüsteerilised krambid vähem tüüpilised, koosnedes ühe või teise faasi fragmentidest. Väga sageli on sellise vägivaldse pildi asemel ainult üldine värisemine koos peapöörituse ja pearinglusega või stenokardia rünnakule sarnane seisund või krampide luksumise, haigutamise, köha, südamepekslemise jms rünnakud või selliste krampide kombinatsioon, millel on lõpmatu mitmekesisus. Teine motoorse sfääri hüsteeriliste häirete kategooria on kontraktuurid (liikmete teave) ja halvatus. Esimesed võivad olla krambihoogudega seotud mööduvad sümptomid, kuid ilmnevad sageli eraldi ja püsivad pikka aega, mõnikord aastaid. Hüsteeriline halvatus tähistab igasuguseid kombinatsioone ja kraadi. Mõnikord ilmuvad need äkki, nähtused sarnanevad ajurabanduse pildiga ja mõjutavad nagu viimane ka pool keha. Mõnikord, vastupidi, arenevad nad järk-järgult, alustades kergest motoorsest nõrkusest ja sarnanevad oma kulgemise ja lokaliseerimise korral seljaaju või aju krooniliste kahjustuste tekitatud haiguse piltidega. Mõnikord hõivavad nad ainult ühe jäseme või lihasrühma. Need võivad olla ka mööduvad sümptomid või kesta kuid või isegi aastaid..
Võrreldes loetletud sümptomitega tundlikus ja motoorses sfääris, mille kombinatsioonid moodustavad tavalise vormi I., on muude funktsioonide häired haruldased ja märkime ainult peamised. Kõne võib häirida kas helivõime kaotuse kujul, nii et kõne on võimalik ainult sosinal, või täieliku tummuse (nn mutism) kujul. Vasomotoorsed häired põhjustavad jäsemete või näo naha turset või vere ilmumist (nn stigmatiseerimine) keha erinevatel osadel või lõpuks hemoptüüsi, mis mõnikord teeb hüsteerilise patsiendi ekslikult tarbimiseks. Lisaks on ainevahetuses ebakorrapärasusi, kehatemperatuuri liigset tõusu kuni 43 ° C. ja rohkem ilma tõelise palavikuta, ebakorrapärasusi higi, uriini ja paljude teiste eraldamisel. dr.
Mis puutub haiguse kulgu, siis sõltuvalt ühe või teise loetletud valuliku nähtuse osalemisest on kerge ja raske I. üksikute juhtude erinevus äärmiselt suur. Õnneks on rasked juhtumid vähemus. Praktikas domineerivad sellised hüsteerikud, kes kannatavad peamiselt subjektiivsete sümptomite all, paljastavad iseloomu anomaaliad, mis jäävad endiselt vaimse tervise piiridesse ja läbivad kohati hüsteerilisi krampe; samal ajal on pikad intervallid, mis hõlmavad mõnikord mitu aastat, mille jooksul haigusel on väga väike mõju. Meestel on I. sagedamini raske kui kerge. I. ei kujuta peaaegu kunagi ohtu tema elule. Välja arvatud harvadel juhtudel, kui surm saabub glottide krampide kokkutõmbumise tagajärjel, on selle erandjuhtudel põhjustanud keha ammendumine püsiva isukaotuse tõttu, mida mõnikord täheldatakse raskete I. korral. Lootus ravile ei tohiks kunagi kaotsi minna, isegi kui hüsteerilised sümptomid on juba aastaid olemas. kuna need võivad alati jäljetult kaduda.
I. põhjuste hulgas on esiplaanil pärilikkus selles mõttes, et põlvnemine vanematelt, eriti emalt, kes kannatas I. või muid närvi- või vaimuhaigusi, on eelsoodumus sellele haigusele, mida sel juhul võib leida ilmse põhjuseta. hariduse ja elu jaoks kõige soodsamatel tingimustel. Igal juhul võib hüsteerilise ema poolt lastele antav kasvatus veelgi süvendada päriliku eelsoodumuse mõju, kuivõrd hüsteerilise iseloomu näide võib teadvustamata jäljendamise tagajärjel aidata kaasa laste sarnaste vaimsete omaduste tekkimisele. Väga sageli on I. üks degeneratsiooni ilminguid ja just nendel juhtudel võtab ta kergesti kroonilise hüsteerilise hullumeelsuse vormi koos moraalsete tunnete defektiga. Kuid pole kahtlust, et I. võib esineda ka sellistel subjektidel, kelle perekonnas neuro- või psühhopaatilise pärilikkuse tingimused täielikult puuduvad, ja siin on peamisteks põhjusteks vaimsed šokid. Viimaste seas on eriline roll neil, kes on seotud pettumuse, pettunud lootuste, õnnetu armastuse jms mõjutustega, seejärel hirmuga seoses näiteks keha füüsilise šokiga. raudteevrakid. Ehkki hüsteeriliste patsientide seas on ülekaalus ühiskonna kõrgemad klassid, st haritud subjektid, kelle vaimne elu jõuab keerukama ja peenema arenguni, on ka lihtne klass selle haiguse suhtes vastuvõtlik, välistamata kirjaoskamatut talurahvast ja madalamaid auastmeid. Siis on suur tähtsus seksuaaltegevuse ebakorrapärasustel, peamiselt meeste liigsel seksuaalsel aktiivsusel, mõlema sugupoole suurenenud seksuaalsel erutusel ilma rahulolemiseta, samuti mitmesugustest meetoditest, mida kasutatakse seksuaalvahekorras eostamisvõimaluse kõrvaldamiseks. Füüsiline kurnatus, aneemia ja ebapiisav toitumine aitavad kaasa I. eelsoodumuse tuvastamisele eelsoodumusega isikutel, kuid iseenesest ei saa seda pidada selle haiguse piisavaks põhjuseks. Vähemalt ei jäta paljud üldise toitumisega seotud hüsteerikad midagi soovida ja sageli langeb see sõltuvalt neist närvihäirete tekkimisest. Samamoodi ei moodusta emaka ja munasarjade kannatused isegi hüsteerilistel naistel alati nende närvihaiguse põhjust..
Hüsteeriliste patsientide ravi erineb paljuski teiste ravist, isegi närvisüsteemi kannatustest. Siin, vähem kui kusagil mujal, saab juhinduda põhimõttest, et selline ja selline valulik sümptom on madalam kui selline ja selline ravim või ravimeetod. Peamine, millega siin arvestada, on hüsteeriliste patsientide tohutu vihjamatus, suur roll, mida kujutlusvõime neis mängib, ja suurenenud alluvus nende psüühilistele mõjudele. Viimased toimivad sageli ühe või teise sümptomi ilmnemise tõukena ja samamoodi on tingimuseks ka selle kadumine. Seetõttu on hüsteeriliste patsientide eduka ravi esimene tingimus arsti võime võita nende enesekindlus ja mõjutada neid moraalselt. Sageli on parim arst antud hüsteerilise naise ravimiseks võimetu, sest ta tunneb tema vastu motiveerimata, kuid vastupandamatut antipaatiat. Ravi tehnilise poole osas pole siin vaja pikemalt peatuda. Piisab, kui märkida, et I. vastu kasutatakse kõiki närvihaiguste korral tavaliselt kasutatavaid vahendeid, ülekaalus on närvisüsteemi üldisele tugevdamisele suunatud vahendid, näiteks hüdropaatilised tehnikad, erinevat tüüpi elektriravi, massaaž, mineraalveed jne. sümptomid ja ka hüpnootiline ravi on oluline. Hüsteerilise psühhoosi korral võib loomulikult olla vajalik paigutamine vaimuhaigete asutusse. Kuid isegi hullumeelsuse puudumisel rasketel ja kangekaelsetel juhtudel I. on sageli väga oluline eemaldada patsient olukorrast, kus haigus ilmnes, ja korraldada ravi spetsiaalses haiglas (närviliste jaoks), eemal sugulastest, kes enamasti ei oska hüsteeriliste patsientidega õigesti suhelda. Hüsteerika kõrgendatud vihjamise ja otsustava tähenduse tõttu, mida "usk" ühte või teise abinõusse nende jaoks tähendab, moodustavad nad suure kontingendi "imelise" tervenemise juhtumitest, mõlemad sõltuvad paikkonnast, mis mingil põhjusel naudib pühaduse ja imelise jõu aurat (näiteks Lourdes ) ja inimeste vaimse mõju tõttu, kellel on ühel või teisel põhjusel selline maine.
Kirjandus. Lisaks suurtele peatükkidele, mille I. hõivab närvisüsteemi ja vaimuhaigusi käsitlevates käsiraamatutes, on talle pühendatud palju monograafiaid, osaliselt ka neid, milles teda peetakse mingist erilisest vaatenurgast. Üksikasjalikud bibliograafilised juhised (kuni 1877. aastani) on saadaval Jolly monograafias Tsimseni erapatoloogia ja teraapia käsiraamatus (XII köide). Briquet'i vananenud teost "T raité clinique et thérapeutique de l'hysté rie" (P., 1859) peetakse klassikaliseks teoseks. Uusimate teoste hulgas väärib erilist tähelepanu: Legrand du Saulle, "Les hyst ériques, état physique et mental, actes insolites, dé lictueux et criminels" (P., 1883); Charcot, "Le çons sur les maladies du systè me nervux" (P., 1883-1887); Weir-Mitchell, "Loengud närvisüsteemi haigustest, eriti naistel" (2. väljaanne London, 1881); Pitres, "Le çons cliniques sur l'hysté rie et l'hypnotisme" (P., 1891); Pierre Janet, "Etat mental des hyst é riques, les stigmates mentaux" (P., 1893); L ö wenfeld, "Pathologie und Therapie der Neurasthenie und Hysterie" (Wiesbaden, 1894).
Kes on hüsteeriline vikipeedia
Kes on hüsteeriline - teate, peate nägema rohkem.
Siin on üks mees, kes selle sõnaga sageli oma tüdruksõpra kutsub. Ja ta ütles rangelt: nad ütlevad, piisavalt hüsteerikuid! Mine võta palderjan, hüsteeriline! Kuigi neiu erilisi stseene ei korraldanud. Mõnikord ütles ta midagi emotsionaalselt, mõnikord üritas ta pisaraid tagasi hoida, kuid ei suutnud. Ja ta nuttis vaikselt. Ja see tüütas tema ranget meest. Ja isegi neiu otsustas psühholoogi poole pöörduda, et oma käitumist kuidagi parandada. Muutuge vähem hüsteeriliseks. Mõelda vaid, ei tulnud ega tulnud hommikul. Ei ole midagi, mille peale tantra tekitada. Mõelge vaid, see on kirjavahetus võõra naisega. Pole vaja liialdada! Mõelge vaid, nad eemaldasid teie hamba; jalgu ei rebitud. Ja sa juba vingud ja oigad, hüsteeriline! Minge võtke palderjani, piisavalt hüsteerikuid!
Vahepeal läksid tema ja see mees metsa seenele. Ja armastatud sõimas sõbrannat karjumise pärast - naine kukkus võrku ja paks ämblik jooksis varrukast alla. Ta ei suutnud uuesti vastu panna, hüsteeriline, üks sõna. Ja siis eksisid nad natuke metsa. Nad pöördusid valesse kohta, otsustasid selle ära lõigata, õigemini, mees otsustas selle ära lõigata, ta oli hästi orienteeritud...
Üldiselt, kui see karm tüüp sai aru, et nad on kadunud, ja telefon ei jõudnud võrku, hakkas ta nii palju karjuma ja karjuma, et see oli lihtsalt õudus. Ta süüdistas kõiges oma tüdruksõpra. Ta karjus, et nad surevad metsas. Ta tormas küljelt küljele, ta muutus kahvatuks, ta ahhetas ja karjus. Kuni neiu ta teelt välja viis. Seal oli rong lärmakas, nii et tüdruk kuulis, kui mees lakkas karjumast ja vandus lihtsalt läbi pisarate. Tüdrukule muidugi, kes meelitas ta kindla surma eest metsa...
Siis nad läksid lahku. See mees ei talunud häbi; ta ütles kõigile, et hüsteerilise naisega koos elamine on üle jõu.
See on kindel. Hüsteerilise naisega on väljakannatamatu elada. Ainult sageli kasutatakse seda sõna teenetult tundlike inimeste kirjeldamiseks, kes võivad solvangust nutta või ebaõiglusele emotsionaalselt reageerida. Kuid rasketes ja ohtlikes olukordades võite neile inimestele loota. Inimeste käitumist tuleb vaadata rasketes oludes; kõik saab selgeks. Tundlikud inimesed näitavad sageli vankumatust ja vastupidavust. Ja karm "macho" läheb hüsteeriasse ja peate neid rahustama, kuni nad rikuvad teisi ja iseennast. Nad ei talu vähimatki testi. Pisikest valu ega hetkelist hirmu ei saa taluda. Nad satuvad paanikasse ja lootusetusse, ühinevad ja rikuvad koheselt...
Kuid suure heameelega süüdistavad nad hüsteerias neid, kes ise kannatavad. Ja üldiselt ei peeta teiste inimeste kannatusi kannatusteks. Selliste tõeliste hüsteerikute juures on ohtlik metsas viibida, see on kindel. Ja ka elus on ohtlik nende juures viibida.
Hüsteeria: tüübid, sümptomid, põhjused, diagnoosimine ja ravi
Sait pakub taustteavet ainult teavitamise eesmärgil. Haiguste diagnoosimine ja ravi peaks toimuma spetsialisti järelevalve all. Kõigil ravimitel on vastunäidustused. Vaja on spetsialisti konsultatsiooni!
Mis on hüsteeria?
Hüsteeria psühholoogias, psühhoanalüüsis ja psühhiaatrias
Mõistet "hüsteeria" on meditsiinis teadlased juba pikka aega erinevalt tõlgendanud. Muinasajal, kui vaimuhaigused ei olnud teistest eraldatud, otsiti hüsteeria põhjuseid siseorganite töö häirimisel. Palju hiljem, 17. - 18. sajandil, pöörati sellele haigusele suuremat tähelepanu..
Tänapäeva meditsiiniajaloos on hüsteeriat tõlgendatud järgmiselt:
- Psühholoogia. Psühholoogias tõlgendati hüsteeriat kõrgema närvisüsteemi aktiivsuse häirena, mis avaldub omapäraste krampidena. Selle haiguse põhjusteks peeti stressi või hormonaalseid häireid ja ravi osas ei olnud üldse üksmeelt..
- Psühhoanalüüs. Hüsteeria kui eraldi psüühikahäirete kategooria leidub Freudi kirjutistes. Seal tõlgendatakse teda vaimse trauma ja raskete kogemuste ühe ilminguna. Psühhoanalüüsis on näidatud seos hüsteeria ja liikumishäirete ning muude siseorganite häirete vahel..
- Psühhiaatria. Tänapäeva psühhiaatrias esitatakse hüsteeriat kui iseloomulike sümptomite ja ilmingute kogumit, millest igaühel on oma põhjused. Ravi hõlmab lisaks pikaajalisele tööle psühhoanalüütikuga ka ravimite võtmist sõltuvalt olemasolevatest häiretest.
Kas hüsteeria on diagnoositud ja kas hüsteerial on ICD-s (rahvusvaheline haiguste klassifikatsioon) kood?
Praegu ei tehta "hüsteeria" diagnoosi. Maailma Terviseorganisatsioon ja teised rahvusvahelised ühendused ei soovita seda liiga üldise tõlgenduse tõttu kasutada. Varem ei hõlmanud see mitte ainult neuroose, vaimse või emotsionaalse sfääri häireid, vaid isegi paralüüsi ja mitmeid pimeduse, kurtuse ja kõne kaotuse juhtumeid. Tegelikult on enamik neist häiretest sümptomid ja sündroomid, mida võivad põhjustada väga erinevad haigused. Sellega seoses ei kaasatud hüsteeriat praeguse ICD-10 hulka ja tal pole oma koodi. See jaotati spetsiifilisemateks ja täpselt määratletud haigusteks..
Tänapäeval panevad hüsteeria asemel arstid sageli järgmised diagnoosid:
- mitmesugused ärevushäired;
- konversioonihäirete rühm;
- mõned liikumishäired;
- mõned sensoorsed häired;
- hüsteeriline isiksushäire (käsitletakse psühhoanalüüsi valdkonnast eraldi diagnoosina).
Mida inimesed alluvad hüsteeriale?
Pigem on keeruline üheselt öelda, millised inimesed on hüsteeriale vastuvõtlikumad. Hüsteeria ja neuroosid võivad suures plaanis juhtuda kõigiga ning see sõltub väliste ja sisemiste tegurite erinevast kombinatsioonist. Psühholoogide ja psühhiaatrite tähelepanekute kohaselt on siiski olemas teatud kategooria inimesi, kelle jaoks on selliste närvihäirete risk suurem kui teistel. Need on suurenenud vaimse ja emotsionaalse labiilsusega inimesed. Üldiselt on see pigem iseloomuomadus ja temperamendi tunnus.
Hüsteeriale kalduvate inimeste jaoks on iseloomulikud järgmised omadused:
- kiired ja ettearvamatud meeleolu muutused;
- muljetavaldavus;
- rikkalikud ja erksad unenäod;
- mõnikord - eraldatud eluviis;
- trotslik käitumine või välimus.
Hüsteeria vastavalt Charcotile ja Freudile
Hüsteeria põhjused
Hüsteerilised häired on haiguste rühm, millel võib olla palju erinevaid põhjuseid. Mõnda neist põhjustest pole seni kindlaks tehtud või pole neid lõplikult sõnastatud. Kuid eksperdid tuvastavad mitmeid tegureid, mis võivad mõjutada selle haiguse arengut..
Kas emaka, munasarjade ja muude organite haigused mõjutavad hüsteeriasse kalduvust??
Juba iidsetest aegadest on täheldatud, et hüsteeriat esineb sagedamini naistel, mistõttu pidasid paljud arstid seda naiste suguelundite häirete põhjuseks. Eelkõige tuleneb haiguse nimi kreekakeelsest sõnast "emakas". Kuid täna on tõestatud, et varem hüsteeriale omistatud patoloogiaid ei leidu mitte ainult naistel. Naissoost suguhormoonide otsest või kaudset mõju saab tuvastada ainult mõnel patsiendi haigusvormil. See seletab osaliselt, et hüsteerilisi häireid võib esineda raseduse ajal või pärast seda. Just sel perioodil toimuvad hormonaalse taseme olulised muutused..
Üldiselt ei saa hüsteeria põhjuseks pidada emaka, munasarjade ega muude siseorganite patoloogiat. Psüühikahäired, milleks see haigus täna jaguneb, kujutavad endast mitmesuguseid kesknärvisüsteemi toimimise häireid. Need võivad ilmneda muidu täiesti terved patsiendid.
Hüsteeriaga sarnased haigused, sündroomid ja seisundid
Psühhiaatrias on tänapäeval palju ametlikult tunnustatud diagnoose, millest igaühel on tõendusmaterjal. Teisisõnu on määratletud kriteeriumid, mis võimaldavad kindlaks teha konkreetse haiguse või häire olemasolu. Hüsteeria pole selline diagnoos selle termini ebaselguse tõttu. Siiski on neuroose, hüsteerilisi häireid ja muid patoloogilisi seisundeid, mis eraldati "hüsteeriast" kui varem tunnustatud haigusest..
Neuroos
Neurasteenia
Hüsteerikud
Hüsteeriline või hüsteeriline krambihoog on närvisüsteemi teatud funktsioonide suhteliselt lühiajaline rikkumine, mis võib olla erinevate haiguste tagajärg. Hüsteeria ilmingud on väga mitmekesised - äkilised meeleolu kõikumised (nutt, karjumine, kontrollimatu naer jne), kohatu käitumine, mõnikord agressioon. Hüsteerilisi krampe pole kunagi peetud iseseisvateks haigusteks. Pealegi ei ole need alati mõne muu patoloogia sümptomid ega ilmingud. Täiesti terve inimene võib hüsteeriat kogeda kui reaktsiooni välistele teguritele ja mõjudele. Tõsiseid psühhiaatrilisi häireid saab kahtlustada ainult sagedaste jonnide korral.
Vaatamata ilmingute sarnasusele ei ole hüsteeria hüsteeria sünonüüm. Hüsteeria mõistetakse kõige paremini hüsteerilise isiksushäirena, mis võib avalduda muu hulgas hüsteeriliste krampidena.
Skisofreenia
Deliirium (deliirium)
Hüsteeria liigitus, vormid ja tüübid
Hüsteeria ühtset klassifikatsiooni pole olemas, lihtsalt sellepärast, et praegu sellist haigust eraldi kategooriasse ei määrata. 19. sajandi psühhiaatritel ja psühholoogidel oli erinev klassifikatsioon, kuid hetkel pole need asjakohased. Kõige otstarbekam on jagada termin "hüsteeria" mitmeks diagnoosiks, mis on määratletud rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis (ICD). Siin väidetakse iga hüsteeria tüübi ja selle avaldumistunnuste eraldamise pärast. Lisaks võimaldab see klassifikatsioon tõhusat ravi..
Hüsteeriline isiksushäire
Praegu tähendab enamik kvalifitseeritud spetsialiste hüsteeria all hüsteerilist isiksushäiret. See on iseseisev psüühikahäire, mille olemasolu tunnistab kaasaegne psühhiaatria. On huvitav, et hüsteeria ei ole alati selle patoloogia ilming. Patsiendil ei pruugi üldse olla krampe ega rikke. Haigus avaldub omadustes ja käitumises ning ainult teatud tingimustel põhjustab see tõsiseid nähtavaid sümptomeid.
Hüsteerilise isiksushäire kõige levinumad ilmingud on:
- pidev vajadus teiste tähelepanu järele;
- sobimatu käitumine, käitumine või reaktsioon, mille põhjuseks on soov olla tähelepanu keskpunktis;
- pretensioonikas ja meeldejääv välimus (sealhulgas ebatavalised soengud, tätoveeringud, omapärased riided jne);
- kalduvus seksiga seotud kompleksidele;
- probleemid enesehinnanguga;
- rakendamise raskused töö- või ühiskondlikus tegevuses jne..
Naiste hüsteeria (naissoost)
Esialgu peeti hüsteeriat puhtalt naishaiguseks. Tänapäeval on tõestatud, et hüsteerilised häired võivad tekkida meestel. Statistika näitab aga, et naised põevad neid palju sagedamini. See on osaliselt tingitud naissuguhormoonide mõjust ja menstruaaltsükli perioodilistest hormonaalse taseme muutustest. Hormoonid võivad tõepoolest mõjutada kesknärvisüsteemi, põhjustades teatud muutusi käitumises ja muutes naise haavatavamaks väliste tegurite (pikaajaline stress, rasked emotsionaalsed kogemused jne) suhtes. Samal ajal ei ole kõik naised selliste häirete suhtes vastuvõtlikud. Praegu on võimalik, et kõiki psüühikahäirete põhjustavaid tegureid ja mehhanisme, mida mõistetakse hüsteeriana, pole veel kindlaks tehtud..
Naiste hüsteeria korral on rünnaku ajal iseloomulikud ka järgmised sümptomid ja ilmingud:
- vererõhu järsud langused;
- naha (peamiselt näo) punetus või kahvatus;
- aktiivsed žestid ja agiteerimine;
- higistamine;
- suurenenud südamelöögid (mõnikord rütmihäiretega);
- suurenenud pisaravool ja droolimine.
Meeste hüsteeria (mees)
Laste hüsteeria (lapsed)
Hüsteeria esineb ka erinevas vanuses lastel (vanuses umbes 4–5 aastat) ja nendel juhtudel erinevad selle ilmingud täiskasvanutel. Laste hüsteeriline isiksushäire võib olla düsfunktsionaalsete peresuhete, tähelepanupuuduse, tugeva stressi ja ärevuse tagajärg. Samuti püüab laps äratada vanemate ja teiste tähelepanu ning kui seda ignoreeritakse, liigub ta kiiresti väljendunud sümptomitega hüsteerikute juurde..
Laste hüsteerilise krambihoogude ajal sagedamini kui täiskasvanutel ilmnevad järgmised sümptomid ja ilmingud:
- krambid ise on sagedasemad;
- laps võib näidata laste jaoks ebatüüpilist viha või agressiooni;
- krambiga kaasneb peaaegu alati intensiivne nutt;
- suurenenud hingamine ja südame löögisagedus põhjustavad üsna sageli teadvuse kaotuse, mis lõpetab rünnaku;
- eelkooliealistel lastel on sageli krambid;
- krambihoogude ajal teevad väikelapsed jalgade ja kätega ebakorrapäraseid liikumisi, ei seisa, vingerdavad;
- lapse kõneoskus kaob kiiremini kui täiskasvanu oma (afaasia);
- pärast rünnakut ei mäleta laps juhtunut hästi.
Lapseea hüsteerilise häire ravimisel on eriti oluline õige lapsevanem ja suhtumine. Lisaks individuaalsele tööle psühhoterapeudiga on soovitatav külastada perearsti psühholoogi juures. Häid tulemusi annab hobide (spordiosade) õige valik, kus laps saab ennast realiseerida. Selline suhtlus mõjutab iseloomu kujunemist. Rasketel juhtudel võib psühhiaater mõneks ajaks välja kirjutada rahustite kuuri.
Teisendushüsteeria
Konversioonihüsteeria on üks psühhoanalüüsi mõisteid, mida praegu ei tunnistata iseseisva diagnoosina. See kirjeldab paljude neurooside ja psüühikahäirete, sealhulgas hüsteeria (hüsteeriline isiksushäire) arengumehhanismi. Samuti selgitab mõiste "pöördumishüsteeria" mitmete vaimuhaigustele iseloomulike sümptomite ilmnemist.
See mõiste tähendab tugevate kogemuste ja vapustuste mahasurumist ning nende nn "tõrjumist" teadvusväljalt. Selline mahasurumine on täis sisemise konflikti tekkimist, mis hoiab patsiendi pidevas pinges, ärevuses või vastutustundetu hirmu seisundis. Pikaajalise stressi tagajärjel hakkavad patsiendil tekkima nn psühhosomaatilised sümptomid - tegelikult muutuvad hüsteeria ilmingud. Nende erinevus haiguste tavalistest sümptomitest on see, et uurimise ajal ei ole võimalik orgaanilisi kahjustusi leida. Näiteks võib areneda käe halvatus, kuigi närvid, aju ja seljaaju, lihased ja luud on korras.
Kõige sagedamini ilmnevad konversioonihüsteeria järgmiste psühhosomaatiliste sümptomitega:
- halvatus ja naha tundlikkuse kaotus;
- valu tundlikkuse kaotus;
- pimedus;
- kurtus;
- tummus;
- valusündroom ilma nähtava põhjuseta;
- krambid jne..
Mass ja kollektiivne hüsteeria
Hirm hüsteeria ees
Kuidas hüsteeria avaldub?
Varem seostati "hüsteeria" diagnoosimisega väga erinevaid haigusi, mille tagajärjel võivad sümptomid olla väga erinevad - alates unehäiretest ja äkilistest meeleolu kõikumistest kuni siseorganite tõsiste talitlushäireteni. Tänapäeval on eksperdid patoloogiaid selgemini eristanud ja selle üheks kriteeriumiks olid rikkumised üksikute elundite või süsteemide töös. Minevikus nähtud hüsteeriale on kõige lähemal nüüd mõni dissotsiatiivne häire. Nende ilmingud võivad olla väga erinevad..
Hüsteeria sümptomid ja tunnused
Kas hüsteeria ajal muutuvad konditsioneeritud ja tingimusteta refleksid?
Kas on hüsteeriaga krampe??
Kas on hüsteeriaga hallutsinatsioone??
Kas on olemas psühholoogilised testid ja hüsteeria skaala??
Paljud psühhiaatrid ja psühholoogid on töötanud spetsiaalsete testide ja küsimustike loomisel, mis aitaksid tuvastada hüsteeriasse ja muudesse vaimsetesse häiretesse kalduvaid patsiente. Praegu on selliseid katseid üsna palju. Kõige tõhusamaid kasutatakse spetsiaalsetes meditsiiniasutustes. Internetis saadaolevad testid ei anna alati usaldusväärseid tulemusi. Erinevus seisneb selles, et testi läbiviiv psühholoog või psühhiaater teeb patsienti jälgides teatud järeldused. Lisaks on selliste testide läbimiseks vaja vajalikke tingimusi (rahulik keskkond, stressitegurite puudumine jne). Seega annab küsimustiku teave ainult osa andmetest, millele spetsialist usaldusväärse tulemuse saamiseks tugineb..
Minnesota mitmemõõtmelist isiksuse küsimustikku peetakse üheks kõige tõhusamaks testiks. See teeb kindlaks patsiendi isiksuse tüübi ja tema kalduvuse teatud psüühikahäiretele. Muuhulgas on selle küsimustiku raames eraldi hüsteeria skaala. Tuleb märkida, et selle skaala kõrge skoor ei tähenda, et patsient kannataks hüsteeria all. Lihtsalt tema psühhotüüp on selle häire suhtes altid, kuid see, kas see kogu elu avaldub või mitte, on paljude sise- ja välistegurite kombinatsiooni tulemus..
Hüsteeria diagnoosimine ja ravi
Enamik eksperte nõustub, et psühhoteraapial, psühhoanalüüsil ja muud tüüpi psühholoogilisel abistamisel on hea raviv toime. Kvalifitseeritud psühhoterapeut võib aidata patsiendil lahendada sisemisi probleeme ja soovitada nende lahendamiseks sobivaid meetodeid. On juhtumeid, kui selliseid meetodeid kasutati raske kuulmise, nägemise ja isegi halvatuse raviks. Sellisel juhul ei ole mis tahes ravimite kasutamine eelduseks. Diagnostilisel etapil peavad arstid välistama ainult muud tõsised haigused, mis võivad neid sümptomeid põhjustada. Põhimõtteliselt on see peamine diagnostiline meede. Lõpliku diagnoosi paneb psühhiaater pärast patsiendi jälgimist (mõnikord üsna pikka aega) ja spetsiaalsete psühholoogiliste testide läbiviimist.
Statistiliselt reageerib hüsteeriline isiksushäire ravile hästi. Enamik patsiente, kes otsivad professionaalset abi, ei kannata krampide all ja nad saavad järk-järgult ühiskonna täisväärtuslikeks liikmeteks. Probleeme võib tekkida tõsisemate vaimuhaiguste ja häiretega. Rasketel juhtudel satuvad patsiendid mõnda aega haiglasse, et vähendada rünnakute sagedust. Selliste patsientide raviks võib kasutada erinevaid ravimeid..
Hüsteeria edukaks raviks on olulised järgmised komponendid:
- regulaarsed konsultatsioonid psühholoogi või psühhoterapeudiga;
- psühhiaatriline konsultatsioon muude psüühikahäirete välistamiseks ja ravimite väljakirjutamiseks (vajadusel);
- abi hüsteeria rünnakute ajal;
- pere ja lähedaste tugi;
- võimalusel stressitegurite kõrvaldamine patsiendi elust.
Mida teha hüsteeriahoogude ajal?
Hüsteeria või hüsteeriliste krampide rünnak on haripunkt, omamoodi haiguse ägenemine. Selle haigusega kaasnevad ebatavaliste sümptomite ilmnemine (käitumishäire, sobimatu reageerimine, meelte ja teiste kehasüsteemide sümptomid) ja see nõuab kiiret abi. Tuleb mõista, et lõppkokkuvõttes otsib patsient hüsteeria rünnaku ajal teiste tähelepanu ja püüab sel viisil põgeneda omaenda sisekonfliktide eest..
Eksperdid soovitavad hüsteerilise sobivuse ajal järgmisi toiminguid:
- teiste rahulikkus ja rahulikkus (ärge paanitsege);
- kui võimalik - adekvaatne ja rahulik reaktsioon patsiendi mis tahes sõnadele või toimingutele;
- ohutu keskkonna loomine - ohtlikud esemed eemaldatakse käeulatusest, kuna krambihoogude ajal võib patsient kahjustada ennast või teisi;
- kui krambihoog toimus avalikus kohas, on parem patsient isoleerida (võimaluse korral ühe või mitme lähedase inimesega);
- minimaalne tähelepanu ja emotsionaalne kaastunne krampiga patsiendi suhtes (tema lõppeesmärk on tähelepanu äratamine);
- hüsteeria vähendamiseks võite anda patsiendile ammoniaagi nuusutada;
- hüsteeriaga laps tuleks proovida voodisse panna, sest sageli lõpeb rünnak unega;
- ebatavaliste sümptomite ilmnemisel (kurtus, tummus jne) ei tohiks te kohe uuringut alustada ja kutsuda spetsialiste, kuna patsient peab kõigepealt rahunema;
- vajadusel võivad arstid kasutada rahusteid (rahusteid) tablettide või süstidena.
Milline arst ravib hüsteeriat?
Hüsteeriliste häirete ja nendega seotud haiguste ravi toimub tavaliselt psühhiaatriaosakondades. Samal ajal ei käi patsient tingimata statsionaarsel ravil (ta viibib pidevalt haiglas). Perioodilised ambulatoorsed konsultatsioonid ja uuringud on täiesti võimalikud.
Milliseid ravimeid kasutatakse ravis?
Hüsteeria ravis võib kasutada erinevaid ravimeid. Need on suunatud ennekõike keha üldisele tugevdamisele ja siseorganite töö normaliseerimisele. Spetsiifilisi ravimeid, mis mõjutavad kesknärvisüsteemi toimimist (trankvilisaatorid, antidepressandid jne), määratakse harva. Need määrab raviv psühhiaater pärast patsiendi uurimist ja diagnoosi panemist. Enamik patsiente, kellel on harva krambid või ägenemised, ei vaja erilist ravimit.
Hüsteeria ravis võib arsti äranägemisel kasutada järgmisi ravimite rühmi:
- vitamiinide ja mineraalide kompleksid;
- ravimtaimede ekstraktid, millel on rahustav ja taastav toime;
- antidepressandid;
- rahustid;
- rahustid (rahustid);
- unerohud jne..