Õigusliku järjepidevuse põhimõte
|Selles artiklis on vaidlustatud väiteid. Artikli sisu võib olla väär.|
Õigusliku järjepidevuse põhimõte ehk kontinuiteet on ajalooteaduses kasutatav mõiste, mis selgitab aegruumis toimunud järjepidevust kultuurilistes, keelelistes või etnilistes tunnustes.[viide?] Põhimõte on siduda erinevatel aegadel toimunud sündmused ja tegevused ühte põhilisse konteksti.[viide?] Eestis on õigusliku järjepidevuse põhimõtet peamiselt kasutatud riigiõiguse kontekstis. Õigusliku järjepidevuse põhimõtet on võimalik kasutada ka näiteks erineva seadusandluse loomisel, võttes uute seaduste aluseks varem loodud seaduseid. Näiteks Eestis võeti 1992. aasta 28. juuni rahvahääletusel vastu põhiseadus, mis põhines 1938 aastal vastu võetud põhiseadusel.
Eesti ajaloo tõlgendamisest[muuda | muuda lähteteksti]
Jüri Uluots väitis, et "Eesti riik ei tekkinud 1918. aastal tühjale kohale. Selle juured ulatusid muinas-Eesti riiklikku korralduse, mis tollaste eesti juhtide poolt sõlmitud lepingute kaudu kandusid üle mitmete vaheetappide üle XX sajandisse, realiseerudes siin Eesti iseseisvuse välja kuulutamises või õigemini taastamises. Seda teoreetilist ning algselt ajalukku suunatud kontseptsiooni kasutades põhjendas ta 1941. aasta memorandumis Saksa võimudele vajadust moodustada uus Eesti valitsus “kontinuiteediprintsiibi” kohaselt. Ning kuigi Saksa võimud Uluotsa memorandumi tähelepanuta jätsid, alustas Uluots 1944. aasta kevadest “õigusliku järjepidevuse” alusel riiklike institutsioonide moodustamist ja käivitamist" [1]
Uluotsa teene on baltisakslaste (näiteks Carl Schirren) õigusajaloo jätkamine.
Õigusliku järjepidevuse ideed on kasutatud ka hiljem. Näiteks väitis nii Arnold Rüütel 2002 aastal: "See põhimõte oli suunav ja mõtlemist korrastav kaaslane nii iseseisvuse taastamisel, põhiseaduse vastuvõtmisele eelnenud õigusaktide loomisel kui ka Põhiseaduse Assambleele esitatud eelnõudes. Õiguslik järjepidevus ei tähenda üksnes kahe eraldatud õigussüsteemi käsitlemist ühtse tervikuna, vaid on ka kehtiva õiguskorra õiguspärane arendamine" [2]
Vaata ka[muuda | muuda lähteteksti]
Viited[muuda | muuda lähteteksti]
Kirjandust[muuda | muuda lähteteksti]
- Jüri Uluots. “Seaduse sünd”. Koostanud Hando Runnel (2004). Kirjastus Ilmamaa.