Kogu möödunud aasta on mind intrigeerinud Jeesuse vastus Peetrusele: „Kui ma tahan, et ta (Johannes) jääb minu tulekuni – mis see sinuses puutub? Sina järgne mulle!” (Jh 21:22)
On oht, et meie isiklik suhe Jeesusega, jääb teistega tegelemise varju, sest viimane tundub nii oluline. Lennukis õpetatakse: enne tuleb vanematel tõmmata hapnikumask pähe ja seejärel lastele. Ilma õhuta ei ole vanemad suutelised ka lapsi aitama. Jeesusega osaduses olles muutume iseenda parimaks versiooniks ning inimesteks, kellel on teistega jagada jumalikke kogemusi.
„Inimesepüüdjaks” (Mt 4:19) saamise protsessis pidid Jeesuse kutsutud andma aega Talle, et saaks nendega jagada Jumala juures kuuldut ja nähtut (Jh 8:26). Iga töö juures on oluline ettevalmistusprotsess. Nii ka vaimuliku teenimise puhul. See puudutab kasvõi päeva alustamist – Jumal saab sind kasutada niivõrd, kui sa oled hommikul lasknud Temal rääkida sinu ellu oma Sõnu. Kui palves avad end Temale ning lased Tema sõnal end mõjutada – see muudab meid järjest rohkem Tema moodi. Kuid tõde selgub praktika käigus. Jeesus tahtis, et jüngrid teeksid Tema tegusid (Jh 14:12). Seda me suudame vaid Tema üleloomuliku varustusega (1Kr 12:7jj).
Eelmise aasta lõpus tõstatus vaidlus ilmaliku riigi üle. On suurepärane kui riigijuhid tunnistavad oma isiklikust usust ja mõjutavad sellega ühiskonda. Ka ateistlikest vaadetest saab osa ühiskonnast julgustust. Siiski ei määra riigi usklikkust või ilmalikkust ära juhid, vaid see, kui palju on Jeesuse kutsele vastanuid, Tema eeskujul elavaid ja Püha Vaimu väes tegutsevaid jüngreid Eestimaal. Kõigis ametites ja paikades. See on Jeesuse poolt esitatud väljakutse sulle. Võtad sa selle vastu?
Erki Tamm
pastor