Eelmise aasta lõpul arenes sisepoliitiline riigipöördejärgne nõiajaht ka välispoliitilisele tasemele, kui Ankara kutsus tagasi pooled oma 300-st NATO ohvitserist. Teise poole asendas valitsus sobivate inimestega. Suurt vallandamislainet põhjendas valitsus riigipöördekatsega, väites, et kõik tagasikutsutud ja asendatud ohvitserid olid sellega seotud. Paljud tagasikutsutud ohvitseridest ei julge vangistust peljates koju tagasi minna ning paluvad asüüli Belgias, Saksamaal ja Ameerika Ühendriikides. Ankara on kutsunud lääneriike üles sellised „süüdlasi“ mitte kaitsma. Asendatud Türgi NATO ohvitserid on aga USA armeekindrali Curtis Scaparrotti sõnul oma töös ebapädevad.
Riigipöördekatse taga võib näha eri põhjuseid. Kui uskuda president Erdoğanit, oli põhjus Güleni järgijates, kes infiltreerusid võimuasutustesse ning suutsid nii läbi viia riigipöördekatse, mille eesmärk oli kukutada võimult autoritaarne juht Erdoğan. Teine levinum versioon peab kogu riigipöördekatset vaatemänguks, mille osavaks loojaks oli Erdoğan ise. Selle versiooni järgi soovis Recep Tayyip vabaneda enda jaoks sobimatutest ametnikest, õpetajatest, sõjaväelastest ja muudest riigiametnikest, kasutades ettekäändena rünnakut demokraatiale. Võtmata seisukohta, kumb välja pakutud versioonidest paika peab, võib siiski väita, et Erdoğani jaoks kujunes riigipöördekatse kokkuvõttes väga mugavaks võimaluseks oma haaret tugevdada.
Sõprade puudus ja pagulaskokkulepe
Välispoliitiliselt pingestatud olukord ei ole Türgile jätnud alles palju sõpru. Riigipöördekatsele järgnenud vallandamis- ja vangistamislaine, NATO-st tagasikutsutud ohvitserid, probleemid inimõiguste ja kurdidega on muutnud lääneriikide ja Türgi partnerluse keeruliseks. Lisaks kannatas Türgi majandus Venemaa lennuki allatulistamise pärast kehtestatud tollipiirangute all. Partnerite puuduse all kannatab ka Venemaa, kes pärast Ukraina invasiooni majandussanktsioonide käes vaevleb. Venemaa analüütik Philip Hanson Chatham House’ist on arvanud, et just mõlema osapoole sõprade vähesus võis tekitada olukorra, kus Türgi ja Venemaa taas 2016. aasta suve lõpul lähedasemaks said. Nüüdseks on Venemaa ja Türgi alustanud Süürias ühisoperatsiooni Daeshi vastu. Operatsiooni tagamaad jäävad segaseks, kuid The Guardian on pakkunud, et Türgi üks peamisi eesmärke Süürias, Kurdistani tekkimise ärahoidmine, võib paremini õnnestuda koostöös Venemaa kui USA-ga, kuna viimane peab kurde oma liitlaseks. Seega on nüüd tekkinud olukord, kus NATO üks suurimaid liikmesriike teeb sõjalist koostööd Venemaaga.
Euroopa Liit ja NATO on keerulises olukorras. Pagulaskriis ja Süüria sõda nõuavad Türgi abi. Seega peab lääs suutma leida tasakaalu Türgiga seotud probleemide rõhutamise ning partnerlussuhete hoidmise vahel. 2016. aasta märtsis Euroopa Liidu ja Türgi vahel sõlmitud rändekriisileppe kohaselt peab Türgi tagasi võtma Kreekasse saabunud migrandid, kusjuures iga tagasivõetud migrandi kohta tuuakse üks juba Türgis olev sõjapõgenik üle Euroopa Liitu. Plaani elluviimiseks annab Euroopa Liit Türgile kolme miljardi euro ulatuses rahalist abi. Vastutasuks lubati Türgile leppe sõlmimise ajal viisavabadust Schengeni piiritsooni riikidega.
Alates 2016. aasta märtsist on aga olukord inimõiguste ja sõnavabadusega Türgis aina halvenenud, mistõttu on ka Euroopa Liit viisavabadusega viivitanud. See on pahandanud Türgi presidenti Recep Tayyip Erdoğani, kes on viisavabadusega viivitamise jätkumisel lubanud pagulastele piiri avada. Euroopa Liit tunneb, et Türgi roll pagulaskriisi lahendamisel on võtmetähtsusega, mistõttu on liit saanud palju kriitikat passiivsuses Türgi probleemide suhtes. Näiteks viivitas Euroopa Liit enne leppe sõlmimist Türgi Euroopa Liiduga liitumise raporti avaldamisega, kartes, et kriitika Türgi suunal võib põhjustada leppe luhtumist.
Värskema näitena on Saksamaa kantslerile Angela Merkelile ette heidetud liialt pehmet suhtumist Saksamaa ajakirjaniku Deniz Yüceli Türgis arreteerimise suhtes. Ka lepe ise on leidnud mitmelt poolt negatiivset vastukaja. Võimalik, et kõige teravamalt on sõna võtnud inimõiguste kaitseorganisatsioon Amnesty International, mille Euroopa direktor Gauri van Gulik ütles selle aasta veebruaris, et lepe on tuhandete ohtlikusse ja keerulisse olukorda jäänud inimeste jaoks katastroof. Paraku praegu paremat plaani pole.
Praegu pole alust väita, et Türgi pole lääneriikidele oluline liitlane. Küll aga peab suhetes Türgiga silmas pidama riigis toimuvaid inimõiguste rikkumisi, vaba ajakirjanduse suukorvistamist, konflikti kurdidega ning suhtlemist Venemaaga. Türgi roll Süüria sõjas ning pagulaskriisi lahendamisel on määrava tähtsusega. Ilmselt otsib lääs Türgiga suhtlemisel veel pikka aega tasakaalupunkti probleemide ja võimaluste vahel.
Allikad:
- Wall Street Journal, The New York Times, Independent, BBC, Economist, Freedomhouse.org, ABCNews.com, CNN.com, Aljazeera.com