Alates 1941. aasta septembrist kuni 1945. aasta maikuuni vahetati katki Norra vastupimees Lauritz Sandi, vahetati peksti ja purustati, seejärel tödeldi ja natside ülekuulajad jälle peksti. Ja hoolimata kestnud kestnud nelja aasta pikkustest piinamistest, võisid nad 60-ndatel sajanditel end ära teha, kuid ta igatsuseta öelda neile midagi.
Vastuseks Esimese maailmasõja kohutavatele õudustele olid Norra juhid osalenud desarmeerimise poliitikas, mis 1940. aastal sundis oma sõjaväe suhteliselt nõrga. Seega, kui sakslased tungisid 1940. aasta aprillis, oli riik ebamugav valmis enda kaitsmiseks.
Sellegipoolest suutsid Norra valitsus ja tema kuningas riigist evakueerida ja hoiduda sellest, et nad nõustusid nõustuma "Reichi kaitsega", mis takistas Saksamaa võimet seadustada oma riigi kätte.
Peaaegu kohe hakkasid norralased kõigist eluvaldkondadest sakslaste okupatsiooni vastu seisma, sealhulgas aktiivsete kampaaniatega tegeleva riigi põhjaosas asuvad sõjaväeüksused ja kaubeldav laevastik, mis aitas transportida liitlasvägede vägesid ja varusid. Lisaks korraldasid sabotaažoperatsioone väikesed rühmad üle kogu riigi, teised töötavad "kontrollijatena", määratledes saksa sõjalaevad ja edastades teabe liitlastele.
Norra vastupanu tõid salakaubana inimesi välja ja võtsid asjatundjate võitlejad riiki, sealhulgas saboteerijad ja USA OSS (CIA eelkäija) jõud. Koolituse ja varustuse pakkumine hõlmas varsti okupeeritud riigi liitlaste nimel toimuvat tugevat luuretegevust.
Lauritz Sand sündis 1879. aastal Norras ja teenis pärast 19. sajandi lõpu arhitektuuri uurimist kuninglikus hollandi Ida-Indias armee. Hiljem liitus taas, et teenida I maailmasõjas ja hiljem suhteliselt edukas ärimees. Teise maailmasõja järgsetel aastatel elas ta välismaal, kuid naasis Norrasse 1938. aastal 59-aastaselt. Pärast II maailmasõda möödus peagi, otsustas ta loobuda varasematest plaanidest taas elada välismaal ja jääda Norrasse. Kui sakslased tungisid 1940. aastal, astus ta vastupanuliikumise juurde.
Näib, et luureandmete kogumine on võimeline osaliselt tänu oma esimese maailmasõja kogemustele, kes teevad palju sarnast. Liiva aitas leida XU (X = tundmatu ja U = salajane esindaja, kelle nimega kuulus tema idee), mis oli varjatud Norra liitlaste jaoks loodud luure kogunemisrühm. Xu ajal oma ülesannete täitmisel tegi Liiv asju nagu fotod ja kaardid Saksa sõjalisi eesmärke. (Ja kui olete huvitatud, vaadake Matemaatilise Konventsiooni lähteteksti X-na kui teadmata).
Liivi Teise maailmasõja luuretegevus oli aga lühiajaline, kuna talle andis välja 1941. aasta septembris Saksa sõjaväeluure operaator Laura Johannesen. Tema arreteerimise ajal kandis ta tundlikke ja süüdistatavaid dokumente ning ta oli Tundub, et see konkreetne vastupanuvõitlejate rühma üks liidreid on ta varsti saadetud, et Gestapo tegeleb.
Kui ta piinati jõhkralt, läksid tema esimesed ülekuulajad üle Liiva jalad ja käed, mis olid tema peaga ja selja taga tõsised haavad.
Aga natsid ei olnud läbi temaga. Nad teadsid, et palju liiki Norra vastupanu lukustatakse liiva peas ja nad otsustasid seda saada. Järgmise kolme ja poole aasta jooksul vahetati liiva süstemaatiliselt piinamist, iseseisvat sünnitust, haiglate hooldamist ja teiste vangide pidamist, kes püüdsid kergendada Liivi haavu nii palju kui võimalik.
Kuna ta keeldus avalikustamast igasugust tema vangistuses olevat teavet, sai ta varsti Norra vastupanu sümboliks, et rallida.
Lõppkokkuvõttes loobudes sellest, et üha enam midagi temalt välja ei saada, laskis natsid 17. juulil 1945.a. aga kuna nad ametlikult üle anti 8. mai 1945. aastal, jäi ta selle saatuse kätte ja andis märkimisväärselt kõik, mis ta oli läbinud, sõjas üle elanud.
Varsti pärast seda sai Sandile maineka Norra püha Olavi ordeni, ja tema büst telliti. Lõppkokkuvõttes kannatas ta tema sarnasuse ja ühe sõna "Nei", mis tähendab, et "ei" - tähendas tema absoluutset keeldumist andmast teavet oma küsitlejatele, vaatamata aastatepikale jõhkrale piinamisele. Ta suri 17. detsembril 1956 77-aastaselt.