Teismelistega kiire vanemlik vananemine - katkenud ühenduste tavaline põhjus
Instinktiivsetele reaktsioonidele on lihtne järele anda, kui teismelised tunduvad ärrituvad, tõrjuvad ja ebaproduktiivsed - eriti kui arvame, et saame aru, mis toimub ja mida nad peaksid tegema. Teadmata, kuidas teismeliste käitumist dekodeerida ja / või kui emotsionaalsed tegurid häirivad perspektiivi, on vanemad haavatavad keeruliste olukordade väärast tõlgendamisest, lähtudes omaenda tunnetest ja sõnasõnalisest, sageli eksitavast sõnumist, mida nad teismelistelt tajuvad. Pimedas olek ja reageerimine seavad vanemad automaatselt märkimisväärsesse ebasoodsasse olukorda, eriti emotsionaalselt laetud olukordades.
17-aastane Claudia tuli unerežiimist koju vihane ja nuttes. "Miks ma pean olema kõigi nende meditsiinitöötajate juures? Kõik peavad imelikuks, et paned mind neid võtma. " (Hiljem selgus, et Claudia ravimipudelid kukkusid kõigi silme all tema seljakotist välja.)
Ema (Jill): „Hei, ma ei olnud see, kes selle ravimi välja kirjutas. Ja kui te ei soovi nende peal olla, on see teie valik. Kuid ärge arvake, et me maksame selle eest, et te järgmisel aastal tunde võtaksite ja kas olete ebaõnnestunud ... Kas see on teie õe särk, mida te kannate? Miks peate alati võtma teiste inimeste asju? "
Claudia trampis oma tuppa ja karjus: „Miks sa alati mu näoga üleval oled? Ma ei talu sind. "
Ema: "Sa oled nii kuri ja haavatav."
Sel õhtul tuli Claudia ema juurde, kartes, et ema sureb - ja nuttes selle üle, kui süüdi ta end nii halva tütre pärast tunneb.
Mis siin juhtus?
Suur kiirus, suure amplituudiga vanemlus: asjade isiklikuks võtmine ja teismeliste haavatavuse kaotamine
Claudia ema jäi ühise mustri vahele suur kiirus, suur amplituud lapsevanemaks olemine - emotsionaalselt vallandatud dünaamika, mis süttib teismeliste käitumise isiklikuks võtmisel ja on korduvate edupuuduste tõttu positiivselt mõjutavate teismeliste jaoks õhutatud.
Jill oli tütre täidesaatva funktsiooni ja meeleolu reguleerimise raskuste tõttu kurnatud ja pettunud. Siin käivitas ta Claudia volatiilsus ja võttis asjad isiklikult - süvenedes süüdi ja pimedana nägemisega. Ta fikseerus tütre kaudses ohus, mida ta võttis sõna otseses mõttes, ja nägi ette eelseisvaid katastroofi stsenaariume. Vastuseks suurendas ema ante - tekitades paradoksaalselt kontrolllahingu, mida ta kartis seoses Claudiaga meditsiinitööstuse lõpetamisega - kuigi see polnud küsimus. Helitugevuse vähendamise asemel eskaleeris ema suhtlust ja muutus probleemi osaks, jättes Claudiale kedagi, kes teda ei aitaks.
Tegelik lugu: psühholoogiliselt
Claudia oli hõivatud tundega, et ta pole oma täidesaatva funktsiooni ja meeleoluprobleemide tõttu "normaalne", elades hirmu ees oma sõprade ees. Kui une ajal sai aru tema suurim hirm, tundis ta end paljastatuna ja meeleheitlikult alandatuna. Instinktiivsel katsel häbi peletamiseks süüdistas ta oma ema (mitte kõige halvem teismeliste näo säästmise strateegia eakaaslastega) ja vihastas.
Silmapaistvalt usaldas Claudia viha loori taga oma ema piisavalt, et teda koju jõudes kaasata - pigem abi otsida kui isoleerida. Väärt tõlgendades toimuvat, kui tütar oli isekas, mässumeelne ja keeldus vastutust võtmast - ema jättis tegeliku küsimuse vahele ja sattus lahingusse, mis tegi Claudial halvema enesetunde.
Kui vanemad käivitavad ja võtavad teismeliste käitumist isiklikult, kinnistuvad nad teadmatult sisemiselt suunatud mõtteviisi, mis varjab nende taju ja hinnanguid. Selle käigus muutuvad teismeliste haavatavus, piirangud ja tugivajadus nähtamatuks - see takistab oluliselt vanemate võimet teismeliste suhtlust lugeda ja tõhusalt reageerida.
Emotsionaalsed tagasivaated vallandavad vanema reaktsioonid
Mineviku tugevad tunded võivad emotsionaalsete „tagasivaadete” abil meid praegusest hetkest välja viia. Meie vaimse tarkvara varasemad versioonid asetuvad ilma meie teadlikkuseta praegustele olukordadele - kirjutades taju üle ja võimendades reaktsioone.
Selles näites ei suutnud ema oma tundlikkust ära tunda - sellest, et ta oli kasvanud koos kontrolliva ja nartsissistliku isaga. Kuna Claudia koges ähvardavat ohtu nagu tema enda isa, jäi ta unarusse nii tütre tegelikust haavatavusest kui ka enda suuremast võimust ja võimest olukorda hallata.
Kuidas vanemad saavad teismelisi aidata - positiivne näide:
Vanemad võivad ankurdada end teismelistega alla tõmbumast, õppides lugema teismeliste käitumise allteksti ja olles valvsad oma emotsionaalsete päästikute suhtes, et loobuda asjade isiklikust võtmisest.
Claudia ema otsis pärast seda episoodi abi ja mõistis, kuidas tema emotsionaalsed reaktsioonid segasid tema arusaamu ja otsustusvõimet Claudiaga. Irooniline, et kui vanemad saavad ülekoormuse, siis ka nende endi täidesaatvad funktsioonid on rivis - ja just neid võimalusi tellingud teismelistele laenama peavad. Kui see teema uuesti üles kerkis, hoidis Jill end rahulikult ja mõistis, et tütar üritas talle midagi öelda. Enda kinnitusel kuulas ta ja nägi viha mööda. Ta tuletas endale meelde, et tal pole vaja Claudia ähvarduste eest kaitsta ega midagi teha. Selle asemel pööras ta tähelepanu sellele, kui palju Claudia vaeva nägi, ja töötas selle nimel, et sallida seda, mida tema tütar koges, ja olla lihtsalt kohal.
Häbi vastumürk on vaikuse murdmine saladuste kohta inimestega, kes on turvalised ja teid aktsepteerivad. See on osa sellest, mis aitas Claudiat, kui ta suutis oma emaga oma tunnetest rääkida (ja avastasid, et ta meeldis ikkagi oma sõpradele). Pärast heastavat suhtlust emaga puhus episood läbi ja Claudia meeleolu näis tõusvat.
Teismeliste valediagnoosimine: kokkuvõte
Teismelistega toimuva valediagnoosimine on üks ebaõnnestunud vanemlike pingutuste kõige levinumaid varjatud põhjuseid - see põhjustab nii vanemate kui ka teismeliste kumulatiivset pettumust ja demoraliseerumist. See võib olla eriti problemaatiline, kui tugevad tunded ja pimedad kohad põhjustavad valet usaldust teismeliste taju täpsuse suhtes, jätkates vastamata või katkenud ühenduste tsüklit.
Mõnel juhul ei pruugi vanemad isegi koosseisus mõista teismelise motivatsiooni ja igapäevast kogemust. Kui see juhtub, võivad teismeliste nägemisraskused olla põhjustatud erinevatest teguritest, sealhulgas: segane olemine ja / või stress, tõelise uudishimu puudumine ning teismeliste käitumise ja emotsioonide tõlgendamata jätmine. Sellised olukorrad on küll vaiksemad ja salakavalamad, kuid on haavavad, kuna loovad vanema ja teismelise vahel ühenduse, jättes teismelised taas toetuseta. Vanemad saavad teismelistest paremini aru saada järgmistel viisidel: keskendudes rohkem nende märkamisele, mitte nende kujundamisele; saada panust teistelt, kes tunnevad oma teismelist; vaatlemine ja kuulamine; vaimu olemasolu; märkamine, kui teismelised teevad asju hästi; õppetundidest taganemine ja esitusele rõhutamine.
Nõuanded vanematele teismeliste kokkuvarisemise juhtimiseks
Tehke
- Ennata ja planeerida rasket suhtlemist. Mõelge, mida soovite saavutada, kui otsustate, mida öelda.
- Laske teismelistel väljendada oma tundeid segamata ja otsustamata. Enne tõelist vestlust oodake, kuni asjad jahtuvad.
- Harjutage enne reageerimist pausi, peatuse ja mõtlemise õppimist. Pidage meeles, et teie enda tasakaal aitab teismelisi reguleerida.
- Olge eeskujuks: pidage kinni oma vigadest ja negatiivsest käitumisest.
- Jäädvustage ja loob võimalusi (mitte pealetükkivalt) suhelda neutraalsete tegevuste / teemadega, milles teismelised on loomulikult motiveeritud, huvitatud ja enesekindlad, nt telesaated, sport, mobiiltelefonirakendused.
Ära
- Ärge öelge ega tehke asju, mis panustavad panuseid suuremaks või suurendavad intensiivsust
- Ärge kasutage motivaatorina hirmu ega ebaõnnestumise prognoosimist - see muudab teismelised liikumatuks ja / või viib kergenduse otsimisele, kontrollivõitlustele
- Ärge andke soovimatut nõu, küsimata kõigepealt, kas nad seda tahavad.
- Ärge võtke ära asju, mis on tervislikud või millel on teismelistele positiivne mõju.
- Ärge lisage teismeliste häbi, kritiseerides ja maha pannes. See võib samuti suurendada viha ja süüdistada kaitsena enda halva enesetunde eest.
Kohustustest loobumine: nende vinjettide tähemärgid on fiktiivsed. Need tuletati inimeste ja sündmuste kooslusest, et kajastada peredes esinevaid tegelikke olukordi ja psühholoogilisi dilemmasid.