150 aastat tagasi, 1867. aasta 7. mail patenteeris Alfred Nobel Inglismaal dünamiidi. Uudse lõhkeaine kasutuselevõtt muutis maailma ajaloo kulgu, tuues kaasa murrangulisi arenguid ehituses ja aine leiutaja elupõliseks meelehärmiks ka sõjanduses.
Heidame pilgu mõnedele huvitavatele seikadele dünamiidi sünni- ja arenguloost ajakirja LiveScience vahendusel.
Ehkki Nobeli leiutis oli revolutsiooniline, polnud see kaugeltki ajaloo esimene lõhkeaine. Püssirohi leiutati Hiinas juba meie ajaarvamise 9. sajandil ning seda on Euroopas sõjapidamises kasutatud 13. sajandist alates. 1846. aastal leiutas itaallane Ascanio Sobrero äärmiselt plahvatusohtliku nitroglütseriini. Nitroglütseriini valmistamine oli võrdlemisi lihtne; selleks tuli lämmastikhappe ja väävelhappe ühendite segule lisada glütseriini.
Nitroglütseriinil oli aga üks kapriisne omadus — ebapiisava puhtusastmega aine võis ilma igasuguse hoiatuseta plahvatada ning ka puhas aine plahvatas tihtilugu ainuüksi kerge loksutamise peale. Nobeli noorem vend Emil hukkus 1864. aastal just nitroglütseriini plahvatuses.
Alfred Nobeli peamiseks teeneks plahvatustehnika arendamise vallas oli avastus, et segamisel ainega, mida nimetatakse kiiselguuriks ehk kobediatomiidiks või lihtsalt diatomiidiks, on kergestiplahvatavat nitroglütseriini võimalik olulisel määral stabiliseerida.