Vaikiv ajastu
|See artikkel vajab toimetamist. Lisainfot võib leiduda arutelulehel.


Palun aita artiklit toimetada.
Vaikiv ajastu on nimetus Eesti ajalooperioodile 12. märts 1934 kuni 21. juuni 1940. Seda perioodi on kutsutud ka Põhiseaduse kriisiks,[viide?] riigipöördeks,[viide?] kojarevolutsiooniks.[viide?] Selle tulemusena muudeti Eesti riigikorda ulatuslikult.


Sisukord
Nimetuse päritolu [muuda]
Vaikiva ajastu algus [muuda]
Vaikivat ajastut alustas 12. märtsil 1934 aastal riigivanem Konstantin Pätsi välja kuulutatud kaitseseisukord, millega kindral Johan Laidoner määrati (kehtiva Põhiseaduse vastaselt[viide?]) vägede ülemjuhatajaks. [2]
Riigi raudteed, post, telefon ja telegraaf said otsealluvusse kaitsevägede ülemjuhatajale. Kaitseseisukorra rikkumise eest oli ette nähtud karistus: arest, vangistus kuni kolme kuuni või rahatrahv kuni kolmetuhande kroonini.
Detsembris andis siseminister Kaarel Eenpalu määruse, mis keelas ajakirjandusel Eesti Vabariigile ja selle kodurahule ja ühistahtele kahjulike teadete avaldamise, nõudis riigijuhtide tegevuse kirjeldamist võimalikult jaatavas vormis ning kohustas lehti avaldama võimude saadetavaid ametlikke teadaandeid, seletusi ja kirjeldusi.
Põhjused kaitseseisukorra alustamiseks [muuda]
Ametlikult märgiti kaitseseisukorra kehtestamise põhjusteks, et Vapside tegevus oli viinud riigis sarnase seisukorrani, kui oli Eestis enne 1. detsembri ülestõusu. Rahva hulgas levis paanika, mille põhjustajateks peeti vapside avalikke ähvardusi teisitimõtlejate aadressil.[6]
Uus parlament ja põhiseadus [muuda]
VI Riigikogu valimised toimusid uue põhiseaduse alusel 1938. aasta veebruaris. Riigikogu oli kahekojaline (Riigivolikogu ja Riiginõukogu). Alamkoda ehk Riigivolikogu koosnes 80 liikmest, kelle valis rahvas isikuvalimistel (valimistel Pätsiga opositsioonis olevad poliitikud kas boikoteerisid valimisi või tehti neile võimude poolt kandideerimisel takistusi; selle tulemuseks oli Pätsi poliitikaga nõustuvate inimeste ülekaal Riigivolikogus). Ülemkoda ehk Riiginõukogu oli 40 liikmeline; see moodustus kutsekodade esindajatest; presidendi määratutest või vastavalt ametikohale.
1938. aastal viidi läbi ka presidendivalimised. Kuna teisi kandidaate Pätsi kõrvale ei seatud, siis Eesti Vabariigi esimeseks presidendiks kinnitati ametisse K. Päts, kes nimetas 9.mail 1938 oma käskkirjaga ametisse Kaarel Eenpalu valitsuse.
Enne Teist maailmasõda [muuda]
Kui 1939. aasta septembris algas II maailmasõda, siis Eesti, erinevalt Leedust, Lätist ja Soomest ei teostanud ka mitte osalist mobilisatsiooni. Põhjenduseks toodi väide, et Nõukogude Liit võib pidada mobilisatsiooni enda vastu sihituks ja rünnata.
Baaside leping [muuda]
28. septembril 1939. aastal sõlmis NSVL Eestile peale (kasutades süüdistusi neutraliteedi rikkumises ja Eesti võimetuses ennast maailmasõja tingimustes kaitsta) nn baaside lepingu. Ajendiks oli Tallinna sadamas 15. septembril interneeritud Poola allveelaeva Orzel põgenemine. Moskva kasutas Orzeli juhtumit ja Venemaa teatas, et Eesti vaatleb Nõukogude laevastikku kui neutraalse riigi oma, tervitab jälitusaktsiooni Eesti vetes ja võtab ise tarvitusele kõik abinõud Poola piraatlaeva tabamiseks. 25. septembriks kutsuti Eestis kokku Riigivolikogu- ja Riiginõukogu välis- ja riigikaitsekomisjoni ühine koosolek. Kriisi haripunktis palus välisminister Nõukogude Liidu Tallinna saadikult kutset Moskvasse. Palvet põhjendas välisminister sooviga anda allkiri sõlmitavale kaubanduslepingule. 22. septembri õhtul sõitiski Karl Selter Moskvasse. Ametlikult teatati, et Nõukogude valitsus kutsus välisministri Moskvasse kaubanduslepingut alla kirjutama. Saades Vjatšeslav Molotovilt 24. septembri õhtul nõude vastastikuse abistamise lepingu sõlmimiseks ja baaside saamiseks pakkus välisminister Molotovi küsitud Tallinna ja Pärnu asemel baase Saaremaal, Hiiumaal ja Paldiskis. 24. septembril ühes avalikus kõnes väitis peaminister Kaarel Eenpalu, et Eestit ei ähvarda mitte mingisugune oht. Peaminister teatas, et valitsus hakkab kõigi vahenditega võitlema kuulujuttude levitajate vastu.
29. septembril 1939 rääkis K. Päts raadiokõnes, et baaside leping on igati Eesti neutraliteedi huvides ja Eesti riik on niisama kindel nagu ennegi[7]
Eesti Vabariigi lõpp [muuda]
Pärast baaside lepingu sõlmimist lahkus ametist senine peaminister Kaarel Eenpalu ja 12. oktoobril astus ametisse uus Eesti Vabariigi valitsus eesotsas professor Jüri Uluotsaga. Nõukogude Liidu valitsuse kutsel külastas Eesti Sõjavägede ülemjuhataja kindral Laidoner 7. detsembril 1939 Moskvat. Seal kinnitas Stalin taas Balti riikide puutumatust. Laidoner rääkis oma sõitu tutvustavas raadiokõnes: Ma võin tõendada, et minu külaskäik Moskvasse andis minule veel kord kindla tõenduse selles, et meie oleme targalt toiminud, kui sõlmisime vastastikuse abistamise pakti N. Liiduga. Sellega hoidsime ära sõjalise kokkupõrke võimaluse N. Liiduga ja — mis veel tähtsam — meil on rohkem kindlustatud võimalus jääda välja praeguse suure Euroopa sõjakeerisest ja tulevikus võime elada rahus oma suure idanaabriga. [8].
16. juuni 1940 väitis NSVL, et Eesti ei pea kinni vastastikustest lepingutest ja sõlmis uued muudatused baaside lepingus, millega seoses alustati 17. juunil Eestisse lisaväeosade toomist.[9]. Uute kokkulepitud tingimuste kohaselt esitas vabariigi valitsus kohe lahkumispalve, mille vabariigi president Konstantin Päts vastu võttis, ühtlasi viivitamata astudes samme uue valitsuse kujundamiseks. [10]
21. juunil 1940. aastal toimusid Tallinnas ja teistes linnades meeleavaldused, mida organiseeriti Venemaa toel. Nõuti valitsuse tagasi astumist ja süüdistati neid NSV Liidu ja Eesti vastastikuse abistamise pakti rikkumises. Vabastati poliitilised vangid. Nõuti Kaitseliidu laiali saatmist. Pika Hermanni torni heisati punane lipp. Uueks peaministriks sai Johannes Vares-Barbarus.
5. juulil 1940 toimus valitsuse istung. Sellel istungil vastu võetud otsusega saadeti laiali parlamendi mõlemad kojad. Uued valimised otsustati läbi viia 14. ja 15. juulil. Riigivolikogu valimiste tulemuseks teatati 18. juulil, et valimistest võttis osa 84,1% hääleõiguslikest kodanikest, kellest 92,9% hääletas valitseva Töötava Rahva Liidu poolt.
Viited [muuda]
- Sulev Vahtre, saates "Kukul külas", 15. august 2004
- http://et.wikisource.org/wiki/Kaitseseisukorra_v%C3%A4ljakuulutamise_otsus Kaitseseisukorra väljakuulutamise otsus "Kaja" 14. märts 1934
- http://et.wikisource.org/wiki/Poliitilised_koosolekud_keelatud Laidoneri päevakäsk "Kaja" 14. märts 1934
- http://et.wikisource.org/wiki/Riigivanem_l%C3%B5petas_riigikogu_erakorralise_istungj%C3%A4rgu Riigivanem lõpetas riigikogu erakorralise istungjärgu Päevaleht, 3. oktoober 1934
- http://et.wikisource.org/wiki/Erakondade_tegevus_l%C3%B5plikult_seisma Siseministri sundmäärus, mille põhjal pannakse erakondade tegevus lõplikult seisma
- http://et.wikisource.org/wiki/Otsustavad_tunnid Otsustavad tunnid "Kaja" 14. märts 1934
- http://et.wikisource.org/wiki/Eesti_riik_on_niisama_kindel_nagu_ennegi K. Pätsi raadioesinemine Päevaleht 1. oktoober 1939
- http://et.wikisource.org/wiki/S%C3%B5jav%C3%A4gede_%C3%BClemjuhataja_vastuv%C3%B5tt_Moskvas Eestile ei ole N. Liidu poolt esitatud mingeid nõudmisi Päevaleht, 17. detsember 1939
- http://et.wikisource.org/wiki/Uus_kokkulepe_N%C3%B5ukogude_Liiduga Uus kokkulepe Nõukogude Liiduga Päevaleht 18. juuni 1940
- http://et.wikisource.org/wiki/Eesti_tegutseb_k%C3%B5iges_oma_p%C3%B5hiseaduslikus_korralduses Peaminister prof. J. Uluotsa raadiokõne Päevaleht 19. juuni 1940
Kasutatud kirjandus [muuda]
- Kaitseseisukord kogu riigis. Otsustavad tunnid Ajaleht "Kaja" 14. märts 1934.
- Riigivanem lõpetas riigikogu erakorralise istungjärgu Päevaleht 3. oktoober 1934
- Riigikogu ajalugu
- Deklaratsioon Eesti kuulutamisest nõukogude sotsialistlikuks vabariigiks. Postimees 22. juuli 1940
- Deklaratsioon Eesti astumisest NSV Liitu. Postimees 23. juuli 1940