Kas olete tähele pannud, et talvisel ajal (eriti kui väljas on krõbe külm, mis näonaha justkui krimpsu veab) kulub sõpradega linna peal kokku saades rohkem raha? Põhjus: külm on, läheks jooks kuskil teed. Samas pole põhjust vinguda. Vahel peab endale ka head-paremat kodust väljas lubama ja kui selle jutu järgi tundub, et ma üsna kokkuhoidlik inimene olen, siis see on ilmselgelt väga vale. Ma olen kohutav laristaja. Vahel ise ka mõtlen, et milleks? Raamatupoed on kurjast, toidupoed on kurjast, kontoritarvete osakonnad/poed on kurjast ja nii see lähebki.
Tänane päev on siiani meeldiv olnud ja tõotab samas vaimus jätkata. Lühike koolipäev millest pool koosnes Holokausti mälestusürituseks (kohutavalt halvasti organiseeritud üritus), filmimine klassikaaslastega paralleelklassivenna lõputöö tarvis, kaks tundi üllatavalt mõnusat jutuajamist klassivennaga kellega varem nii väga suhelnud pole, kokkusaamine mu armasate Liise ja Martiniga, keda üldse harva viimasel ajal näeb. Mul on mõnus olla ja mõnus on välja kirjutada selle mõnusa päeva sisu, et kunagi mõnusalt seda uuesti lugeda.
Kuna mul on nüüd kaameraga telefon, siis on palju kergem hetkeid jäädvustada. Ei ole endale veel harjumuseks teinud lomokat igapäevaselt kaasas vedada (võiks samas ju?). Seega võin jagada kõige hiljutisemat pilti endast, nimelt tänast: