Ma ei mäleta, mis oli esimene videomäng, mida ma mängisin. Kuid mäletan, kuidas ma seda mängisin – sõbra juures põrandal teleka ees istudes, mängukonsooliga, mis manas ekraanile Nintendo poolt loodud mänge nagu Super Mario, Duckhunt ja Battle City.
Nintendol kui firmal polnud sellega muidugi midagi pistmist. Teadsin tol ajal vaid ühte inimest, kellel oli päris Nintendo konsool. Kõigil teistel olid peamiselt Venemaa turu jaoks toodetud odavad kloonid nagu Dendy.
Illegaalsele päritolule vihjasid ka kollased mängukassetid, mis sisaldasid tavaliselt tervet hulka erinevaid mänge. Lubatud 30, 50 või 100 mängu siiski tegelikkuses ei saanud. Enamik olid lihtsalt ühe mängu variatsioonid, kuid vägev oli siiski näha kirja „35 in 1“ kuna lääne lapsed pidid samal ajal oluliselt suuremaid summasid maksma vaid ühe mängu eest.
Sarnaseid lugusid on ilmselt enamikul minu põlvkonna esindajatel. Kellel oli kollaste kassettidega telekamäng kodus, kes pidi käima sõprade juures. Kui minu meenutused tekitasid teis nüüd vastupandamatu soovi oma lapsepõlve taas-avastada, siis sügisel avatav videomängude muuseum LVLup! on just teile.
Noorsootöötaja Andrejs Rusinovskis ja Prantsusmaalt pärit meediakunstnik Camille Laurelli on koos oma elukaaslaste ning vabatahtlike abiga loonud Pärnu maanteel asuvasse ARSi majja omapärase kogemuse. Ühest küljest muuseum, kus on võimalik õppida tundma mängukultuuri 1980ndatest kuni tänapäevani. Teisest küljest mängutuba, kus pere ja sõpradega tundide viisi vanemaid ning uuemaid videomänge mängida.
Need, kes kogesid lapsepõlves vaid Nintendo kloone saavad tutvuda originaalkonsoolidega ning USAs populaarsete Atari ja Sega telekamängudega. Kes pole aga kunagi midagi vanemat kui Xbox või Playstation näinud, saavad kiirkursuse sellest, mis tunne oli olla videomängude fänn 90ndatel.
Ideest muuseumini vaid mõne kuuga
Mõte muuseum luua tuli Andrejsi sõnul Rahvusarhiivi galeriis selle aasta kevadel interaktiivset videomängude näitust külastades. Selle näituse oli kokku pannud Camille koos Eesti Kunstiakadeemia graafilise disaini osakonna I kursusega ning Andrejs sai sellest inspiratsiooni. Paar kuud hiljem oli uus muuseum kahe mehe koostöös juba valmimas.