Leitud 08.05.20 noor emane kass.
Vahepeal satub varjupaika kummalisi kasse, kelle pärast me tükk aega oma pead murrame. Ja tihti jääbki nende lugu meile mõistatuseks, sest ülekuulamised tulemusi ei anna ja Internetti nad ka enda kohta midagi ei kirjuta. Tavaliselt satuvad varjupaika aastaid märkamatult tänavatel elanud loomad, kes jäänud hätta toidu leidmisega, ekslevad toiduotsingutega inimeste lähedusse ning oma tegevusega majaomanikke häirima hakkavad. Need kassid jõuavad varjupaika räsituna ja hirmunult ning läheb aega, enne kui nad tänu meie kannatlikele kassitalitajatele inimesi usaldama õpivad. Aga seekord jäi lool üks element vahelt ära. Ka nüüd, maikuu alguses ilmus Valga äärelinnas majade juurde üks kass. Ja nagu tavaliselt, oli ka tema silmnähtavalt näljane. Erinevus ilmnes siis, kui me ootasime eest hirmunud silmadega tänavakassi, aga vastu vaatas hoopis tõukassi meenutav sõbralik süleloom. Ka selliseid kasse satub varjupaika aeg-ajalt, kuid sel juhul saame mõne aja pärast kõne tänulikult omanikult, kelle armastatud lemmik on juhuslikult välja pääsenud ja koduteed enam üles ei leidnud. Aga seda ilusat eksootiku või briti lühikarvalise moodi kassi ei otsinud keegi taga. Kaks nädalat oleme lootnud leida tema vana omanikku, kuid kuulutused pole andnud tulemust. Kuidas sai selline sõbralik ja erilise välimusega kass tänavale uitama, jääb meile ilmselt saladuseks. Nüüd aga on kaks kohustuslikku vana omaniku ootamise nädalat varjupaigas möödas ja on aeg hakata otsima uut kodu. Erilisele kassile kohaselt ka eriline nimi, Dilara. Kas keegi oskab arvata, miks panime talle just sellise nime? Dilarale on enne uude koju minemist tehti ka protseduurid. Kõik varjupaiga kassid peavad olema vaktsineeriud, kiibitud ja steriliseeritud, et kodutute kasside hulk rohkem ei suureneks.