Pole õige öelda, et Patrick Stewart pole komöödiat teinud. Tal oli naljakas mängida end pokkerinaoga perverdina ühes Extrasi episoodis või tantsida Kelsey Grammeriga ja rääkida talle, kui seksikas ta Frasieri seljas tuksis välja näeb. Ja ta on laenanud oma pehmet häält paljudele animasarjadele alates Family Guyst kuni Robot Chickenini.
Kuid seda on aus öelda Blunt Talk, uus sitcom, mis algab laupäeva õhtul Starzis , pakub Patrick Stewart nagu meie pole teda varem näinud . Lennujaama meestetoa kioski ümber loksumine, püksid pahkluude ümber, näiteks kaotab kannatuse, kui ta üritab ebaõnnestunult tualettpotti katta, või küsib tõsiselt transsooliselt prostituudilt, kas ta saab tema rindadest süüa.
Hr Stewart mängib Walter Blunti, Ameerika kaabeltelevisiooni uudistesaate Briti saatejuhti, kuid Nüri jutt ei puuduta ajakirjandust. See kasutab uudisteäri ära selle absurdsete võimaluste jaoks, nagu näiteks Texase orkaani otseülekande filmimine rohelise ekraani ees Los Angelese pornostuudios. Blunt kogeb hilise eluea närvivapustust, mille katalüsaatoriks on tema kohtumine prostituudiga ja sellele järgnenud vahistamine, kuid ka saade ei võta tema kriisi kuigi tõsiselt. Läbi nelja episoodi on selle päritolu hägune ja see on peamiselt ettekääne, et Richard Lewis kaabellevivõrgu majasisese kahanejana ekraanile tuua.
See, millest Blunt Talk tegelikult räägib, on härra Stewarti vaatamise kognitiivne dissonants – kõlav, väärikas Macbethi kujutaja , Charles Xavier ja kapten Jean-Luc Picard – nurruvad kokaiini (Blunti raamitud fotolt Falklandi sõjaväeohvitserina) või koputavad rooli ja poolräppivad, kui ta ristleb Hollywood Boulevardil kõrgel meditsiinilise marihuaanaga. Jonathan Amesi kirjutise järgi on Blunt selline nartsissistlik galantne Peter O’Toole, keda mõnikord mängib, ühendades romantilise Briti erandlikkuse (võime tsiteerida lõputuid Shakespeare’i, malaaria ajalugu) ja väikese poisi vajadusi. Ta hoiab oma kontoris õhkmadratsit nendeks eriti madalateks hetkedeks, kui tal on vaja, et mõni töötaja teda lusikaga võtaks.
Kuigi see tegelaskuju ei sobi, on see lõbus näitus härra Stewartile ning Adrian Scarborough'le Gavin & Staceyst kui Blunti toanikule ja peamisele abistajale. Saates on lõbus Brit-in-Hollywoodi traditsioon, mis kulgeb filmist 'The Loved One' kuni episoodideni, asetades filmi 'Kwai jõe silla' vilestatud teema stseeni, kus politsei Blunt minema aeti. Aga ega palju muud ei toimugi – satiir on pehme ja laialivalguv ning farsi ja füüsilise komöödia elemendid on rutiinsed. Hr Amesi eelmine harjutus telekapriiside vallas, HBO sari „Surmanni igav”, kallutas järsult kirjanduslikku Brooklyni kultuuri, kuhu ta kuulub. Ainus asi, millest Blunt Talkis kinni haarata, on härra Stewart, kes naeratab, kui prostituut küsib Bluntilt, kas ta tunneb end ebamugavalt, ja vastab lõbusalt: Ei, ma olen inglane.