Ukraina esileedi Olena Zelenska pöördumine: 8-aastane Alice suri tänavatel, 14-aastane Arseni rusude all
"Seda, mis juhtus veidi üle nädala tagasi, oli võimatu uskuda. Meie riik oli rahumeelne; meie linnad, alevid ja külad olid täis elu.
24. veebruaril ärkasime kõik teate peale Venemaa sissetungist. Tankid ületasid Ukraina piiri, lennukid sisenesid meie õhuruumi, raketiheitjad piirasid meie linnu.
Vaatamata Kremli toetatud propagandaväljaannete kinnitustele, kes nimetavad seda "erioperatsiooniks", on tegemist Ukraina tsiviilisikute massimõrvaga.
Kõige kohutavam on, et ohvriteks on langenud ka lapsed. Kaheksa-aastane Alice, kes suri Ohtõrka tänavatel, kui tema vanaisa püüdis teda kaitsta. Või Polina Kiievist, kes hukkus koos vanematega pommitamise tõttu. 14-aastane Arseni sai rusudelt löögi ja teda ei õnnestunud päästa, kuna kiirabi ei pääsenud tugevate tulekahjude tõttu õigeks ajal kohale.
Kui Venemaa ütleb, et ta ei pea sõda tsiviilisikute vastu, ütlen ma kõigepealt välja hukkunud laste nimed.
Meie naised ja lapsed elavad nüüd pommivarjendites ja keldrites. Tõenäoliselt olete kõik näinud neid pilte Kiievi ja Harkivi metroojaamadest, kus inimesed lamavad põrandal oma laste ja lemmikloomadega – maa all lõksus. Mõne jaoks on need vaid sõja tagajärjed, ukrainlaste jaoks on see nüüd kohutav reaalsus. Mõnes linnas ei pääse pered pommivarjenditest mitu päeva järjest välja, sest tsiviilinfrastruktuuri pommitatakse ja seda tehakse sihilikult.
Sõja esimene vastsündinu nägi keldri betoonlage, tema esimene hingetõmme oli maa-alune kibe õhk ning teda tervitas kogukond, kes on lõksus ja kannatab terrori all. Praegusel hetkel on mitukümmend last, kes pole oma elus rahu tundnud.
Seda sõda peetakse tsiviilelanikkonna vastu ja mitte ainult pommitamise kaudu.
Mõned inimesed vajavad intensiivravi või jätkuvat ravi, millele neil puudub praegu ligipääs. Kui lihtne on keldris insuliini süstida? Või saada astmaravi, samal ajal kui pommitatakse? Rääkimata tuhandetest vähihaigetest, kelle hädavajalik juurdepääs keemia- ja kiiritusravile on nüüd määramatuks ajaks edasi lükatud.
Kohalikud kogukonnad sotsiaalmeedias on täis meeleheidet. Paljud inimesed, sealhulgas vanurid, raskelt haiged ja puuetega inimesed, on täiesti ära lõigatud, sattunud oma perekonnast kaugele ja jäänud ilma igasuguse toetuseta. Sõda nende süütute inimeste vastu on topelt kuritegevus.
Meie teed on põgenikest üle ujutatud. Vaadake nende väsinud naiste ja laste silmadesse, kes kannavad endaga valu, mis on tingitud lähedaste lahkumisest ja elust sellisena, nagu nad seda teadsid. Mehed, kes neid piiridele toovad, valavad pisaraid, sest lahkuvad oma perekondade juurest, kuid naasvad vapralt meie vabaduse eest võitlema.
Sellest õudusest hoolimata ei anna ukrainlased alla.
Agressor Putin arvas, et ta vallandab välksõja Ukraina vastu. Kuid ta alahindas meie riiki, meie rahvast ja meie patriotismi. Ukrainlased, sõltumata poliitilistest vaadetest, emakeelest, veendumustest ja rahvusest, seisavad enneolematus ühtsuses.
Kui Kremli propagandistid kiitlesid, et ukrainlased võtavad neid kui päästjaid lilledega vastu, tervitati neid hoopis Molotovi kokteilidega.
Tänan rünnatud linnade kodanikke, kes on koordineerinud hädasolijate abistamist. Need, kes jätkavad tööd – apteekides, kauplustes, ühistranspordis ja sotsiaalteenustes – näitavad, et Ukrainas võidab elu.
Tunnustan neid, kes on meie kodanikele humanitaarabi andnud, ja tänan teid jätkuva toetuse eest.
Ja meie naabritele, kes on heldelt avanud oma piirid, et pakkuda meie naistele ja lastele peavarju, tänan teid nende kaitsmise eest, kuna agressor on muutnud meie jaoks selle võimatuks.
Kõigile inimestele üle maailma, kes kogunevad Ukraina toetuseks – me näeme teid! Me hindame teie toetust.
Ukraina tahab rahu. Aga Ukraina kaitseb oma piire. Kaitseb oma identiteeti. Me ei anna alla.
Me vajame linnadesse, kus jätkub pommitamine, kus inimesed satuvad rusude alla ega saa päevade kaupa keldritest välja, turvalisi koridore humanitaarabi andmiseks ja tsiviilisikute evakueerimiseks ohutusse kohta. Vajame võimulolijaid, et nad sulgeks meie taeva.
Sulgege taevas ja me saame maa peal hakkama.
Pöördun teie poole, kallid meediaväljaanded: näidake jätkuvalt, mis siin toimub, ja näidake tõtt. Venemaa Föderatsiooni peetavas infosõjas on iga tõendi killuke ülioluline.
Ja selle kirjaga tunnistan ja ütlen maailmale: sõda Ukrainas ei ole sõda "kuskil seal väljas". See on sõda Euroopas, EL-i piiride lähedal. Ukraina peatab vägesid, mis võivad tsiviilisikute päästmise ettekäändel homme agressiivselt teie linnadesse tungida.
Eelmisel nädalal oleks see mulle ja meie inimestele tundunud liialdusena, kuid see on reaalsus, milles me täna elame. Ja me ei tea, kui kaua see kestab. Kui me ei peata Putinit, kes ähvardab alustada tuumasõda, pole maailmas turvalist kohta meist kellelegi.
Me võidame. Meie ühtsuse tõttu. Ühtse armastuse tõttu Ukraina vastu."
Au Ukrainale!"