Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professor
Tahan kõigepealt märkida, et mulle isiklikult presidendi kõne meeldis. See, mida presidendi suust oli eriti meeldiv kuulda, oli sotsiaalpoolega seotu.
Et mis meil siin lähima viie aasta jooksul muutub. Et muutub rahateenijate ja rahatoojate ehk inimeste hulk, kelle õlule sotsiaalsüsteem lähitulevikus jääb. Nende inimeste hulk kahaneb.
See kõik on otseselt seotud meditsiinivaldkonnaga ning sellega, millest meie oleme korduvalt rääkinud ja mida pidevalt rõhutanud. Kogu tervishoiusüsteemi järjepidevus ja eksistents sõltub sellest tõdemusest.
Ja siis see Eesti kordategemise asi.
Alus on meil ju olemas. Ma pean silmas seda, et riik on meil olemas ja vähemalt senimaani on see riik toiminud. See on hästi.
Ma leian nüüd, et kordategemine puudutabki sedasama sotsiaalpoolt. Arusaamist, et mingi etapp saab nüüd läbi ja et kõik, mis selle sotsiaalpoole juurde veel kuulub – pensionid, koolid, politsei –, nende sektorite rahastamine tuleb üle vaadata.
Mulle väga meeldis, et presidendi kõnes ei olnud kohatuid teravusi. Samas, et väikesed osutamised meie poliitilisele kultuurile ja sellele, et demokraatia vajab tähelepanu, olid. Ka see viitab kordategemisele. Mis vormis see tuleb, eks viie aasta jooksul selgub.
Muidugi, eks igaüks mõtleb valdkonnas, milles ta ise tegutseb, ja minagi tahan rõhutada, et meditsiiniteadus vajab suuremat tähelepanu, eriti kliiniline meditsiin.
Ka vääriksid minu meelest rahatoojad ehk ettevõtjad tunnustamist palju rohkem, kui nad seni on saanud. Neilt tuleb suur osa riigi tulust.
Ja võibolla üks asi veel. Et igalühel meist tuleks mõelda, kes sinu eest vastutab. Et mitte keegi kusagilt kaugelt, vaid sa ise. Ikka ise tuleb otsustada, ise tuleb nõuda ja ise tuleb tööd teha.