7. november 1922
Berliin
Kallis Ariadna Vladimirovna!
Rahutu ülesanne on mulle oma kirja andnud. Vastus teie küsimustele tundub mulle väga vastutustundlik ja raske ning seetõttu ei vastanud ma kohe teile. Ma tahtsin teile pikalt vastata, olles sel viisil välja töötanud oma seisukoha, mis ilmselt erineb oluliselt välismaal valitsevast. Seekord Berliinis on mul purunenud ja vähemalt kolm koosolekut päevas. Seetõttu oli mul väga raske sellisele vastutustundlikule kirjale keskenduda. Mul on väga kahju, et ma sind Berliinis ei leidnud. Seega oleks tore rääkida.
Kõigepealt tahaksin teile öelda, et minu meelest on minu missioon välismaal venitada venelasi nende ainuüksi poliitikast ja erinevate poliitiliste rühmituste väikesest võitlusest ning pöörata need vaimse elu ja vaimse huvina. Nii Venemaal kui ka maailmas peaks algama liikumine sügavuste mõõtmisel. On juba selgunud, et väljapoole jääva erakordse liikumise surmavad tagajärjed elu pinnale. Pärast sõja ja revolutsiooni sõjalisi katastroofe peab tulema vaimne ülestõusmine või inimesed seisavad silmitsi täiusliku degeneratsiooni ja hävinguga.
Ma arvan, et mitte ainult Venemaa, vaid ka Euroopa ja kogu maailm on tõsise vaimse halbuse, verise ebakõla ja vastastikuse vihkamise seisundis. Kaugele läinud, et lahkuda tõelistest eluvaldkondadest ja anti-kristlike alguste triumfist. Ma ei usu Euroopa tervisse ja tugevusse ning ei oota meie haige Venemaa paranemist Euroopa rahvastelt.
Kolmandaks, teie küsimus, kas Nõukogude võimu seaduslikult tunnustada, ei saa ma otsest ja lihtsat vastust anda. Ei ole kohane nõustada välisriigi võimeid tunnustada või mitte tunnustada bolševike võimu. See on nende tegevus ja selle määravad nende huvid. Ma ei usu, et Venemaa omakasupüüdmatud sõbrad osalevad võõrvõimude hulgas. Ja vastuseks teie kirjale tahan ma teile öelda oma seisukohti asjade olukorra kohta. Võib-olla teete ise järeldused, mis teile huvitavad.
Kõigepealt tahaksin luua põhimõttelise seisukoha bolševismi ja bolševike revolutsiooni kohta. Bolshevike revolutsioon on tõeline revolutsioon, me ei ole ega saa mingit muud revolutsiooni. See on sama kole ja kurja oma olemuses nagu iga revolutsioon. Õiged ja vabatahtlikud revolutsioonid ei ole kunagi olnud ega saa kunagi olla. Prantsuse revolutsioon, mis on leidnud oma täieliku väljenduse Jacobinismis, on sama kole ja kurja. Bolshevism on ka ainus tõeline sotsialism, ja bolševikud on absoluutselt õiged oma nördinud suhtumises parempoolsete sotsialistide, Menshevikide ja sotsiaalsete revolutsioonide suhtes. Vene rahvas ohverdas ennast, et näidata maailmale, kuidas sotsialism viib kole karikatuuri, kuristikku ja olematust. Bolshevismi ei saa aga väliselt ega mehaaniliselt kahjustada, mistõttu ei saa seda välise ja mehaanilise viisiga kõrvaldada. Bolshevism on vaimne nähtus ja vaimne haigus. Seda haigust ei saa ravida ratsaväeosakonnaga. See ei ole juhuslik või väline nähtus Vene rahvale ja Venemaale, kust Venemaa ja Vene rahvas tuleks vabastada, röövlite bändi väljasaatmisega. Bolshevism on Vene rahva sisemine saatus, selle ajaloolise tee surmav etapp. Ja asjaolu, et juudid mängivad bolševistlikus režiimis sellist surmavat rolli, on vene rahva sisemine saatus, mis on nende vaimse orjastamise väljendus. Me kõik oleme süüdi Venemaa kahetsusväärses saatuses ja me kõik oleme vastutavad katastroofi eest. Ma arvasin alati siiralt, et ma peaksin jääma Venemaale ja jagan oma rahva saatust, taluma kõiki katseid lõpuni, jäädes oma ideele ja usule.
Revolutsioon on pattude lepitus ja lepitus tuleb võtta. Bolshevismi olemus on sekundaarne ja refleks. Ta on tagajärg, mitte põhjus, vaid peegeldab meie sisemist nõrkust ja viletsust. Bolshevismi tugevus on ainult Vene rahva sisemine lagunemine ja seda toetab Euroopa rahvaste lagunemine ja lahknevus. Vaba vaim ei ole väärt, et pidada oma saatust sõltuvaks oma tumeda jõu välistest jõududest. Seda pimedat jõudu on kasulikum vaadelda minu nõrkuse ja patu peegeldusena. See oli väärtuslik, kui vene intelligentsus pidas „autokraatiat” kõiges süüdi ja ootas paremat elu; sama vääriline on pidada süüdi "bolshevismiks" kõike ja oodata parema elu algust ainult selle kukutamisest. Tegemist on vaimu ja „autokraatia” orjusega (mis muide ei olnud üldse nii halb, nagu näis haige kujutlusvõime) ja “bolševism” on ainult nõrga ja haige vaimu õudusunenäod. Revolutsiooniline, st välisküsimus küsimuses peab olema vastu religioossele, st sisemisele vaatepunktile. Kuid need, kes arvavad, et bolševismi probleemi saab lahendada üksnes sõjalis-mehaanilisel viisil, on "revolutsioonilises", st anti-religioosses seisukohas. Seepärast olen juba ammu olnud igasuguste „sekkumiste” põhimõtteline vastane ja olen pikka aega uskunud kõikidesse sõjalistesse meetoditesse, kuidas nõukogude võimu kukutada väljastpoolt. Vähemalt venelased ise seda tegid. See ei ole juhus, et see liikumine ebaõnnestus. Venemaa vabastamine peab tulema Venemaalt, Vene rahva enda sügavusest, ja sellele peab eelnema vaimne taaselustamine ja rahva uuendamine, religioosne taassünd. Ja ma usun, et Venemaal on veel molekulaarne protsess, mis peaks teda surmast eluks viima. Praegu ei ole Venemaal organisatsioone ega avalikke vägesid, kellel on võime ja võimu võtta. Kommunistide võimu riigis, millel pole praegu mingit seost kommunismiga, kas selle majanduslikus struktuuris või inimeste vaimsel moel, on ainus riigivõim Venemaal. Ja see ainus võim, anti-riik oma ideoloogias ja praktikas, on sunnitud saatusliku tahtega läbi viima mitmeid riiklikke funktsioone. Enam kui riiki ei saa katkestada, see ei saa enam 4 aastat või isegi rohkem aastaid eksisteerida.
Minu seisukoht on väga lähedal teokraatliku ja "reaktiivse" kooli suurejoonelisele mõtlejale - Joseph de Maistre'ile. J. de Maistre näitas revolutsioonide „saatanlikku” olemust ja väljendas sügavamaid mõtteid, mis on kunagi väljendatud kõigi revolutsioonide jumalatu olemuse suhtes. Näiteks arvas de Maistre, et revolutsioon saadeti Providence'i poolt, et meile tundmatud välised jõud tegutsevad Jacobiinide kaudu ja olid täiesti negatiivsed „sisserändajate” suhtes, kui nad võtsid osa Euroopa võimudest taastada monarhia Prantsusmaal. J. de Maistre kaitses Napoleonit ja tema missiooni, kuigi ta oli Prantsusmaa legitiimse monarhia peamine ideoloog. Ta väljendas ka hämmastavalt sügavat vaadet Venemaale ja ennustas, et Venemaal on just „bolševike” tüüpi revolutsioon.
Tahaksin rõhutada, et bolševikud toetasid ja tugevdasid alati käimasolevat kodusõda. Nad närisid, kui kodusõda peatus. See näitas nende täiuslikku loomingut jõudu. Nad võivad luua ainult "NEP", st madalama ja inetu kodanliku süsteemi. Bolshevism võib eksisteerida ainult kapoti all, täiuslikus isolatsioonis. Ta sureb värske õhu eest, kokkupuutest maailma jõududega. Ta kaotab igasuguse halo, kui lõpetatakse igasugune agressiooni võimalus "kodanliku" Euroopa vastu, võttes "sotsialistliku" Venemaa nälgima. Kui näiteks Euroopa võimuorganid, näiteks Inglismaa, tunnistasid Nõukogude võimu, ei suuda ma ette kujutada, et ta saaks seda teha ilma tõsiste tingimuste määramata. Kuid ma ei pea võimalikuks selle küsimuse arutamist. Üks asi minu jaoks on kindel: iga vene peab kindlalt seisma selles, et Venemaa saatus tuleb otsustada Venemaal ja Venemaal, et meie patud, meie ebaõnne on eelkõige meie sisemine asi. Moraalselt ja religioosselt ei lepi ma kunagi kommunismiga kokku, isegi kui see on kogu maailma vallutanud; Olen veendunud, et antikristi kuningriik algab kommunismis. Kuid selle taga on kõikehõlmav poliitiline võitlus huvide ja võimu eest. Kommunism on jumalatu "kodanlusliku" maailma õigustatud järglane ja seisab samal pinnal; ta ise on sõna "kodanlik" sõna sügavas mõttes.
Pean normaalseks, et suhtumine Nõukogude valitsusega, mis loodi Vene mehe jaoks, kes elas neid kohutavaid aastaid Venemaal ja kaitses oma vaimset vabadust ja ideoloogilist sõltumatust. Vajalik on tunda seda kogu aeg Venemaal, mitte väljaspool seda. Ja me ei saa eeldada, et Venemaa on ainult välismaal.
Ma ei ole üldse optimistlik, pigem pessimistlik selle suhtes, mis Venemaal on pärast kommunistide ja nende võimu puudumist. Meil on kohutav demoraliseerimine ja vaimse kultuuri tõde tase väheneb. Vaja on üsna madalat tehnilist tsivilisatsiooni. Häbitu ja lohutu uus kodanlus, mis on revolutsioonist kasu, seab tooni. See näitab, et asi ei ole poliitilises vormis ja mitte bolshevismis selle sõna kitsas tähenduses. Lõpuks jääb vaimu kõrgkultuur, tõeline taaselustamine ja tõeline Venemaa. Mind huvitab kultuuriline töö, vaimne suhtlemine Euroopaga, kuid tahaksin olla vaba kõigist poliitilistest mõjudest. Elu maailmale on meie saatus.
Berliinis on meil erinevad algatused. Me kavandame Vene riiklikku instituudi, viies läbi teadus- ja õppeteadmisi Venemaa kohta. Nüüd otsime vahendeid selle idee rakendamiseks. Lisaks oleme juba moodustanud religioosse filosoofilise ringi. Alustuseks on mul palju materjale, seal on artikleid. Ma tahan neid avaldada võõrkeeltes.
Tere Harold Vasilievich.
Teie Nikolai Berdyaev
Allikas: Journal „Siseriiklikud märkused”, 2007