80-ndate aastate vampiirifilmid tähendasid endiselt suuri juukseid, omamoodi ennekuulmatuid rõivaid ja mingit punkroki või väga gooti tunnet, mis viis 90ndatesse ja muutuks lõpuks oma olemuselt klassikaks ja vähem punkariks. Kuid nii palju kui 80ndatel läks, olid paljud asjad üleminekujärgus, mida oli mõnikord natuke raske mõista. Vampiirid ei erinenud sellest, kui nad olid lahkumas külmade ja surnud silmadega raevukate olenditena, kes püüdsid oma saaki võluda ning muutusid metsikumateks ja sarnanesid jahil metsloomadega. Mõne jaoks oli see üsna täpne, kuid teised kippusid jääma müütidesse ja uurimustesse, püüdes järgida vanu viise, mis olid näiliselt hoidnud vampiirifilme nii kaua värskena ja nauditavalt. Kuid nagu kõik muu, pidid nad ka ellujäämiseks ajaga muutuma.
Siin on mõned parimad vampiirifilmid 80ndatest.
5. Kord küsinud
Kuigi 80-ndad ei teinud väga palju suurepäraseid vampiirifilme, oli see vähemalt naljakas ja kuulutas Jim Carrey saabumist, kuna ta oli lootusetu ja mõnevõrra abitu tüüp, kes oli seotud ühe naisega, kuid ei suutnud kuhugi jõuda ja nii pöördus ta oma jalgadega vanema naise poole. Kahjuks juhtus see vanem naine olema palju, PALJU vanem ja tõsiseks puuduseks oli ta vampiir, kes tahtis temalt rohkem kui ta oli valmis andma. Lõpuks sai sellest lahing, et näha, kellega ta lõpuks kaasa läheb, kas vampiir, kes teda soovis, või tüdruk, kes teda armastas.
Neli. Koletiste salk
Nii ausalt, see polnud lihtsalt vampiirifilm, vaid Dracula oli vastutav, nii et me läheme sellega kaasa. Kõigist filmikoletistest on Draculal kõige suurem elukogemus koos sellise intelligentsusega, mida on vaja igasuguse süžee haudumiseks. Jah, muumil on rohkem elukogemusi, kuid Boris Karloffi ja Brendan Fraseri ajastute vahel ei olnud ekraanile pandud muumidel kunagi intelligentsust palju olnud, kuna nad olid lihtsalt sidemega mähitud zombid, kes segasid. Selles filmis tõmbas Dracula aga kõiki nööre ja kuna ta ei mõelnud kunagi laste enneaegsele loomusele, sattus ta filmis rohkem kui üks kord kahjumisse.
3. Tagasipöördumine Salemi partiisse
See võib jääda esimesele filmile alla, kuid te ei saa eitada, et terve linn, mis on muutunud vampiirideks, annab või võtab mõned toiduvarudena hoitavateks ja linna normaalsuse teesklemiseks, on päris hirmutav. See on selline linn, kus te ei viitsi, kui teil pole mõjuvat põhjust ja linna elanike järgmine söögikord olla ei tundu hea põhjus. Stephen King kirjutas raamatu, mis inspireeris esimest filmi, ja tundub, et ka temaga oli nii palju pistmist. Kahjuks ei saa järjed alati nii hästi, kuid antud juhul olid asjad vähemalt piisavalt õudsed, et tähelepanu pöörata.
2. Ehmatusöö
See on filmiajaloost peaaegu kadunud, kui arvestada tõsiasja, et see meenub meile, kes me selle kümnendi jooksul üles kasvasime ja mäletame paljusid filme, mis peletasid meid elava põrgu. Ehmatusöö oli paljudel juhtudel peaaegu naljakas, hoolimata sellest, et see pidi hirmuäratav olema. Kui teil on istmel võimalus naerda või raputada, kipub naermine siiski osa servast ära võtma ja võib tegelikult avada oma silmad filmi asjade ees, mis võib-olla arvasite, et need on lihtsalt jube ning väärivad oma silmi kripeldama ja varjama. alates.
1. Kadunud poisid
Juustune dialoog, ideed ja juhtivampiir raputasid mulli. Kuid kõigest sellest, et see film on saanud mõjuval põhjusel kultusklassika, on see lihtsalt vinge. Kujutage ette raskete metallide punkareid, millel on suured juuksed ja räsitud riided ning peaaegu metsikud vampiiride kihvad ja pöörased silmad. See peaks panema teie südame pumpama natuke kiiremini või vähemalt tegi see päeva tagasi. Kadunud poisid sünnitasid tegelikult kaks järge, kus seekord oli peastaariks Corey Feldman ning kahtlemata tankisid nad ja läksid otse videole. Kuid esimene oli kuldne, hoolimata sellest, kuidas kassas läks, sest paljud meist ilmselt mäletavad püha veevanni ja vanaisa, kes teadis vampiiridest, kuid ei rääkinud nende kohta enne filmi lõppu midagi.
Milleks ikkagi hea üllatus raisata?