Viimane rasedapostitus for sure, sest ma enam ei viitsi rase olla 😀
Vahepeal käisin KTGs, kus mind väga pikalt kinni ei hoitud, sest kõik näidud olid ilusad. Sealne ämmakas küsis, et millal siis sünnitama plaanin tulla. Ütlesin, et kui mu teha oleks, jääks kohe sinna, aga no ega keegi minult ei küsi.
Kolmapäeval (29.11) oli viimane ämmaka visiit, kus Beebi sai väljatõstmisteate ka kätte. Täpselt mu vanaema sünnipäevaks ehk 11.detsember. Ise olen muidugi positiivne ja plaanin ikka ise hakkama saada. Seda enam, et Tikrike ju tuli ka ise, napilt paar päeva enne esilekutsumise kuupäeva, aga ikkagi ise 🙂
Vahepeal kimbutas mind mitu nädalat närvivalu seljas, ilmselt surus Beebi kuskile vale koha peale. Käisin peale eelmist ämmaka visiiti selga teipimas, tegi olemise pisut paremaks küll, aga valu päris ära ei võtnud. Ma olin siis ikka tõesti põhimõtteliselt jalutu- ei saanud istuda, astuda ega lamada, külge ka ei saanud pöörata. No ikka meeletu valu oli. Ma ei tea, kas nüüdseks on Beebi allapoole vajunud või midagi, aga selg ainult tuikab veel (eriti kui mõnda aega on saanud paigal olla) ja kõnnin lihtsalt nagu pardike. Ma suhtun sellesse kui “vaikusesse enne tormi” ehk siis on ka 😀
Viimastel päevadel olen märganud, et Tikrike oma maru “emmekaks” muutunud. Ilmselt tunnetab, et midagi on toimumas. Oh, kui ma ainult saaks selle kõik talle kuidagi kergemaks teha..