Kui paljaid prognoosinumbreid kõrvutada -- 6 protsenti majanduskasvu ja 8,5 protsenti inflatsiooni, on tuleva aasta riigieelarve kasv mõnevõrra suurem. Kui aga vaadata Eesti umbes kuue aasta pikkusesse fiskaalajalukku, siis võib sealt leida nii mitmeidki järske tõusu- ja langusnumbreid. Näiteks on hinnatud majanduskasvu nii:
1993 miinus 8,5%, 1994 miinus 1,8%, 1995 pluss 4,3%, 1996 pluss 4% ja 1997 rekordiline pluss 11,3%.
Tarbijahinnaindeks on käitunud nii:
1993 +35,6%, 1994 +41,6%, 1995 +28,8%, 1996 +15,0% ja 1997 +12,3%.
Neid kahte näitajat arvesse võttes või mitte on riigieelarve suurenenud järgmises tempos:
1993 4,3 mld, 1994 7,08 mld, 1995 8,797 mld, 1996 13,5 mld, 1997 12,51 mld, 1998 14,97 mld ja 1999 18,45 mld krooni.
1997. aastal toimus riigieelarve mahus ainult näiline tagasiminek, sest üksikisiku tulumaksust hakkas 56% laekuma otse kohaliku omavalitsuse eelarvesse. 1997. aasta riigieelarve projekt oli 15,15 mld krooni ja see võiks anda ettekujutuse tegelikust eelarve kasvust sel aastal.
Kui kõrvutada riigieelarve numbreid SKT ja THI kasvunumbritega, selgub, et oleme üle elanud nii paremaid kui halvemaid aastaid. 1994. aastal leidis aset lausa plahvatuslik eelarve kasv, ehkki SKT kasv oli veel negatiivne ja tarbijahinnaindekski kasvas vähem. Midagi samalaadset toimus ka 1996. aastal -- taas plahvatuslik eelarve suurenemine. Sel ajal polnud diskussioone ? la «majanduskasv ei võimalda». Aga täis need eelarved tulid. Järelikult kasvas meie riik neil aastail jõudsasti.
Kõik eelnev ei tähenda, et me ei peaks majandust prognoosima või vähemalt püüdma prognoosida. Arvesse tuleks võtta veel üks oluline faktor -- maksude laekumine ehk nende tegelik kokkukogumine.
Seadusandja arvestab maksusummadega paljuski «kõrrel-juurel». Kui osutub, et maksud laekusid hästi, tuleb täis ka optimistlik eelarve, kui ei, siis ei tule täis ka pessimistlik eelarve. Seega on esmatähtis kõik kehtestatud maksud kokku koguda, mitte aga kehtestada uusi makse. Ja edaspidi liikuda maksumäärade alandamise suunas. (Siin on täielik analoogia ettepanekutega karmistada vabaduskaotuslikke karistusi: mitte karistusi ei tule karmistada, vaid kõik õigusrikkumised peaksid saama karistatud. Sel juhul oleks võimalik karistusi hoopiski leevendada.)
Arvestades, et maksude kokkukogumine on aasta-aastalt paranenud ja maksumaksjate seaduskuulekus suurenenud, võiks ka optimistlik eelarve täis tulla. Kui lähtuda teesist, et maksuamet (ja muud makse, lõive ja trahve koguvad ametid) ei tööta mitte riigieelarve suuruse järgi, vaid koguvad kokku kõik seaduses ettenähtu, probleemi polekski.
Vaidlused eelarve suuruse üle oleksid mõttetud, sest eelarve oleks kindla suurusega, kusjuures piisavalt suur. Sel juhul omaks ainsat tähendust järgmise aasta majandusprognoos: kui palju kõik kokkukogutavad maksud võiksid suureneda (või ka väheneda).
Huvitaval kombel olemegi jõudnud tänasesse Eesti praktikasse. Võib-olla maksu- ja muude ametite ideaalse töö nõude vahele jättes, aga ikkagi. Eeldusel, et kõik maksud laekuvad, võime tõepoolest oma pilgud ainult makromajandusele suunata.
Mati Feldmann on Äripäeva kolumnist.