Lühiülevaade
- Põhjused: Sulgurlihase ja vaagnapõhjalihaste halvenemine, mille vallandab muuhulgas vanuse suurenemine, haigus (nt insult) või vigastus (nt lahkliharebend pärast sünnitust).
- Ravi: arst ravib roojapidamatust sõltuvalt põhjusest. Abinõud hõlmavad ravimeid, biotagasisidet ja füsioteraapiat, dieedi muutmist või anaaltampoone. Rasketel juhtudel on vajalik operatsioon.
- Kirjeldus: roojapidamatuse korral kaotavad haiged isikud võime säilitada nii soolesisaldust kui ka soolegaase.
- Diagnoos: arutelu arstiga (nt soolestiku käitumise kohta), sulgurlihase ja pärasoole füüsilised läbivaatused (nt kolonoskoopia, ultraheliuuring, anaalse sulgurlihase manomeetria, defekograafia).
- Kursus: Prognoos on väga erinev ja sõltub põhjusest ja haige isiku vanusest. Paljudel juhtudel saab elukvaliteeti märkimisväärselt parandada sobivate ravimeetoditega.
Millised on fekaalipidamatuse põhjused?
Soole evakueerimine on keeruline protsess, mis hõlmab mitmeid soolestiku piirkondi. Niinimetatud kontinentsusorgan “anorectum” (sulgurlihas) sulgeb päraku. See võimaldab kontrollitult säilitada või väljutada roojamist ja soolegaase (kontinentsus). Kontinentsi elund koosneb pärasoolest (= soolestiku viimane osa), mis on väljaheite reservuaar, ja sulgurlihase aparaadist (= sulgurlihasest), mis ümbritseb anaalkanalit.
Kui üks või mõlemad komponendid on elu jooksul haiguste, väärarengute või vigastuste tõttu kahjustatud, võib tekkida roojapidamatus. Harva on soolepidamatus kaasasündinud, näiteks väärarengute tõttu.
Kõige olulisemad roojapidamatuse põhjused lühidalt:
Nõrgad sulgurlihased ja vaagnapõhjalihased vanemas eas.
Perineaalne rebend pärast sünnitust
Naisi mõjutab sageli pärast vaginaalset sünnitust roojapidamatus. Sellisel juhul rebeneb sulgurlihas (perineaalrebend) surumiskontraktsioonide ajal sageli märkamatult, mis hiljem põhjustab ebamugavustunnet. Soolepidamatus võib tekkida ka pärakuoperatsiooni tagajärjel, mille käigus on vigastatud sulgurlihas.
Rektaalne prolaps
Rektaalne prolaps (rektaalne prolaps) põhjustab teatud asjaoludel ka roojapidamatust. See on siis, kui pärasool nihkub oma algsest asendist ja ulatub pärakust välja (sageli tahke roojamise ajal). Kõige sagedamini põhjustavad kaugelearenenud hemorroidid (3. kuni 4. aste) pärasoole prolapsi.
Neuroloogilised haigused
Teine võimalik vallandaja on ebamugavustunne selgroos või vaagnanärvide kahjustus pärast vaginaalset sünnitust. Samuti põhjustab rasedus mõnel juhul vaagnapõhja lihaste nõrgenemist. Eriti vahetult enne sündi kogevad mõned naised soovimatut kõhupuhitust või väljaheidet.
Kõhulahtisus
Kõhulahtisuse korral võib õhuke väljaheide isegi muidu tervetel inimestel sulgurlihast üle koormata ja põhjustada haigetel inimestel väljaheite säilitamise võimetust. Kõhulahtisuse põhjused on sageli infektsioonid, toidumürgitus, toidutalumatus (nt laktoositalumatus) ja harvem kroonilised soolehaigused (nt Crohni tõbi või haavandiline koliit).
Kõhukinnisus
Vesine väljaheide on tavaliselt raskesti kontrollitav ja selle tulemusena väljub see tilkade kujul. Lisaks suruvad kõhukinnisusega inimesed soole tühjendamiseks sageli liiga kõvasti peale. See võib kaasa tuua sulgurlihase ülepinge või vigastuse, mis soodustab veelgi roojapidamatust.
Soole ahenemine kasvaja või operatsiooni tõttu
Kui sool on kasvaja tõttu ahenenud või kui pärasoole suurust on kirurgiliselt vähendatud (nt pärast kasvaja või pärakufistulite eemaldamist), võib hiljem tekkida roojapidamatus.
Rasvumine
Tugev ülekaal (rasvumine) soodustab nõrku vaagnapõhjalihaseid ja seeläbi muuhulgas roojapidamatust.
Ravim
Mõnel juhul põhjustavad teatud ravimid roojapidamatust. Nende hulka kuuluvad lahtistid (nt petrooleum), antidepressandid ja Parkinsoni tõve ravimid.
Vaimsed häired
Mida saab teha roojapidamatuse vastu?
Arst ravib roojapidamatust sõltuvalt põhjusest. Esialgu tugineb ta tavaliselt mittekirurgilisele (konservatiivsele) ravile. Nende hulka kuuluvad ravimid, vaagnapõhjalihaste treening, biotagasiside või dieedi muutmine. Enamasti toovad need meetmed juba häid tulemusi.
Kui sümptomite põhjuseks on põhihaigused, näiteks krooniline põletikuline soolehaigus, ravib arst esmalt neid, et seejärel parandada sulgurlihase kahjustusi.
Rasketel roojapidamatuse juhtudel või kui mittekirurgilised meetmed ei too soovitud edu, on vajalik operatsioon.
Vaagnapõhja koolitus
Harjutused roojapidamatuse raviks
Vaagnapõhja ja sulgurlihaste tugevdamiseks aitavad spetsiifilised harjutused. Nii saate parandada oma tuule ja väljaheite kontrolli ning vältida roojapidamatust.
Harjutus lamavas asendis
- Lamage selili sirgel pinnal.
- Sirutage jalad paralleelselt välja ja pingutage oma tuharad koos sulgurlihaga (pigistage!).
- Väljahingamisel hoidke pinget kolm sekundit ja seejärel lõdvestage lihaseid sissehingamisel.
- Korrake harjutust üks kord sirutatud ja risti jalad ning üks kord püsti (põlved kõverdatud, jalapõhjad maas).
Treeni istudes
- Istuge toolile.
- Kallutage ülakeha veidi ettepoole.
- Aseta mõlemad jalad kõrvuti ja soorita esimene harjutus (lamamisharjutus) istudes.
- Nüüd suru mõlemad kannad üksteise vastu ja samal ajal lükka põlved laiali.
Treenige lamavas asendis
- Lamage sirgel pinnal lamavas asendis.
- Suru kontsad kokku ja samal ajal lükka põlved laiali.
- Pingutage seda tehes oma tuharalihaseid.
Treenige seistes
- Seisa sirgelt.
- Pingutage oma sulgurlihast koos tuharalihastega.
- Väljahingamisel hoidke pinget kolm sekundit ja seejärel lõdvestage lihaseid sissehingamisel.
- Korda harjutust kõndides.
Harjutus igapäevaelus
- Igapäevaelus (nt punase tule ees oodates, hommikul hambaid pestes, autoga sõites, kontoris) proovige paariks sekundiks tuharat ja sulgurlihast pingutada. Hoidke pinget nii kaua kui võimalik.
Kõige parem on neid harjutusi teha regulaarselt (umbes kümme kordust harjutuse kohta kaks korda päevas).
Dieet
Paisutavad toidud, näiteks vees leotatud psüllium, suurendavad ka väljaheite mahtu, mis normaliseerib väljaheite konsistentsi. Riis, riivitud õun või püreestatud banaanid aitavad samuti sooltel väljaheidet reguleerida.
Seevastu roojapidamatusega inimesed peaksid vältima soolestikku ärritavaid toite, nagu kohv, alkohol ja kõhupuhitus (nt oad, kapsas, gaseeritud joogid).
Väljaheidete päevik aitab teil paremini mõista, millised toidud ja harjumused soodustavad teie pidamatust või muudavad sümptomeid halvemaks.
Õige väljaheite harjumus
Vannituppa minnes on oluline pöörata tähelepanu õigetele väljaheidetele. Pidage meeles järgmist.
- Mine tualetti ainult siis, kui tekib soov roojata.
- Ärge suruge roojamise ajal liiga kõvasti.
- Ärge istuge tualetis liiga kaua (mitte rohkem kui kolm minutit, ärge lugege ajalehte).
AIDS
Bioside
Vaagnapõhja ja sulgurlihase enda pinge paremaks tajumiseks võib täiendusena abiks olla biotagasiside kasutamine. Selleks asetab arst sondi kaudu anaalkanalisse väikese õhupalli, mida patsient peab oma sulgurlihastega pigistama.
Seade annab visuaalsete või helisignaalidega märku, kui patsient palli pigistab. See näitab ka seda, kui tugev on pärakulihaste kontraktsioon. Biotagasiside treening toimub individuaalselt määratletud treeningplaani järgi, mille töötab välja arst. Tavaliselt on vaagnapõhja taasaktiveerimiseks vaja vaid mõnda seanssi (umbes kuus kuni kümme) ja haiged jätkavad pärast seda kodus trenni (ilma seadmeta).
Elektrostimulatsioon
Pärasoolepõletiku korral ei ole soovitatav kasutada biotagasisidet ja elektrostimulatsiooni, kuna see ärritab sooleseina veelgi.
Ravim
Roojapidamatuse raviks võib kasutada erinevaid ravimeid. Sõltuvalt soovitud toimest võib arst välja kirjutada kas lahtistid (lahtistid) või ravimid, mis pärsivad soolestiku tegevust (motiilsuse inhibiitorid).
Et vältida ootamatut väljaheidet, kirjutab ta välja lahtistid, mis stimuleerivad käärsoole väljaheidet väljutama. Lisaks võib soolestiku konkreetseks tühjendamiseks soovitud ajal kasutada kergeid lahtistavaid ravimküünlaid või klistiiri.
Motiilsuse inhibiitorid, nagu toimeaine loperamiid, aeglustavad toidu transportimist läbi soolestiku. Väljaheide pakseneb ja patsient peab harvemini tualetis käima.
Kirurgia
Operatsiooni vaagnapõhja piirkonnas peaks ideaalis tegema spetsialiseerunud arst (proktoloog) sellele valdkonnale spetsialiseerunud kirurgiakeskuses.
Sulgurlihase operatsioon
Kõige levinum roojapidamatuse meetod on operatsioon, mille käigus taastab arst võimalikult palju sulgurlihast. Selleks õmbleb arst pärast vigastusi või rebendeid kokku sulgurlihase tagasi. Ta teeb operatsiooni päraku kaudu ehk ilma kõhulõikuseta ja seetõttu ei tekita see patsiendile suurt stressi.
Kui sulgurlihas on tõsiselt kahjustatud, asendab arst selle sageli kehast pärineva implantaadiga (tavaliselt reie lihasega), mida nimetatakse ka gratsilisplastikaks. Mõnel juhul kasutab arst kehavälist kunstlikku sulgurlihast või plastikust pärakupaela.
Soolestimulaator (ristluu närvi stimulatsioon)
Meetod sobib eriti hästi inimestele, kelle roojapidamatuse põhjuseks on neuroloogiline häire. Anesteesia protseduur kestab umbes 40 minutit ja nõuab tavaliselt lühikest statsionaarset haiglas viibimist.
Prolapsi operatsioon
Pärasoole prolapsi korral fikseerib arst plastvõrgu abil pärasoole väikeses vaagnas ristluu külge. Arst teeb seda operatsiooni tavaliselt laparoskoopia käigus läbi kõhuseina endoskoobi abil. See on ka väike protseduur, mis ei nõua suurt kõhu sisselõiget.
Protseduurile järgneb tavaliselt nelja- kuni viiepäevane haiglaravi.
Süstid "mahuainetega
Tihtipeale püsib mahuainete toime vaid lühikest aega ja seda tuleb korrata. Kuna võimalikud on ka allergilised reaktsioonid ainetele, tehakse seda teraapiat ainult erandjuhtudel, kui esineb roojapidamatus.
Kunstlik soole väljavool
Kui kõik ravivõimalused ebaõnnestuvad, loob arst harvadel juhtudel kunstliku soole väljalaskeava (stoomi), mille võib seejärel uuesti opereerida. Sel juhul ühendab arst osa käärsoolest kõhuseinaga. Nii tekib avaus, mille külge kinnitatakse roojamiseks kott. Kuid see protseduur peaks toimuma alles pärast hoolikat kaalumist.
Kestva ravi korral on operatsioonijärgseks toetuseks tavaliselt vajalikud mittekirurgilised abinõud.
Mis on fekaalipidamatus?
Fekaalipidamatus ei ole iseseisev haigus, vaid esineb erinevate haiguste sümptomina. Sõltuvalt raskusastmest võib selle jagada kolmeks raskusastmeks:
1. klass: aluspesu on sageli määrdunud ja soolegaasid väljuvad kontrollimatult.
2. aste: aluspesu on sageli määrdunud, soolegaasid väljuvad kontrollimatult ja haige isik kaotab vedela väljaheite.
3. aste: haigestunud isik ei saa enam kontrollida, millal ja kus ta vedelat ja tahket väljaheidet väljub ning laseb soolegaasidel välja pääseda.
Keda see eriti mõjutab?
Üldiselt võib roojapidamatus mõjutada igas vanuserühmas inimesi. Umbes üks kuni kolm protsenti maailma elanikkonnast kannatab roojapidamatuse all. Saksamaal mõjutab see umbes 800,000 XNUMX inimest. Mõjutatud vanemate inimeste arv on palju suurem kui nooremate inimeste arv.
Psühholoogiline stress koos roojapidamatusega
Roojapidamatusega inimestel on tavaliselt väga suur kannatuste tase, sest väljaheite kadumise aeg on ettearvamatu. Seda seostatakse kannatanute jaoks sageli häbi ja suure psühholoogilise stressiga. Kuna nad kardavad sattuda avalikult ebameeldivasse olukorda, tõmbuvad roojapidamatusega inimesed sageli tagasi.
Nad eelistavad jääda koju, keelduda kutsetest, ei käi üritustel ega restoranides ega jaga häbist oma kogemusi ümbritsevatega (nt pere, sõbrad). Tavaliselt kannatavad nad tõsiselt sotsiaalse isolatsiooni all.
Roojapidamatusega inimesed ei julge sageli oma probleemi arstiga arutada. Kindlasti on aga abi arstilt ja mitmesugused teraapiad ning arvukad abivahendid. Paljudel juhtudel on roojapidamatus kergesti ravitav, mis tavaliselt võimaldab kannatajatel soolepidamatusest hoolimata elada normaalset igapäevaelu.
Kuidas arst diagnoosi paneb?
Esimeste pikaajaliste väljaheidete kontrolli all hoidmise raskuste korral (nt kui kõhugaasid tahtmatult välja pääsevad) on oluline varakult arsti poole pöörduda.
See, millise arsti poole diagnoosimiseks pöörduda, sõltub põhjusest. Selleks võib olla kas perearst, günekoloog, uroloog või pärasoolearst (proktoloog). Kehtib järgmine: mida varem arsti poole pöördute, seda kiiremini saab ta teid aidata ja parimal juhul sümptomeid kõrvaldada.
Rääkige arstiga
Kõigepealt peab arst patsiendiga üksikasjaliku vestluse ja kogub haiguslugu. Muuhulgas esitab ta küsimusi sümptomite ja roojamise kohta.
Arstid soovitavad pidada tualettkäitumise päevikut umbes kaks nädalat enne arsti vastuvõttu:
- Mitu korda päevas teil roojatakse?
- @ Kui sageli peate kiirustama, et õigeks ajaks tualetti jõuda?
- Kui sageli väljub väljaheide kontrollimatult, ilma et te seda tunneksite?
- Kas sa kannad padjandeid/mähkmeid?
- Kas teie aluspesu või padjad on määrdunud?
- Kas teie roojapidamatus ei lase teil sooritada tavalisi igapäevaseid toiminguid, näiteks kodust lahkuda või poodi minna?
- Milline on teie väljaheite konsistents? Valdavalt kõva, pehme, vedel?
Aus arutelu oma arstiga on esimene samm teie sümptomite põhjuse leidmisel ja aitab leida õige ravi.
Selginemise tee võtab sageli kaua aega. Paljud kannatajad keelduvad häbi ja hirmu pärast sel teemal rääkimast. Kuid ärge kartke oma arstile usaldada. Ta on selleks, et teid aidata ja sobiva raviga teie elukvaliteeti parandada.
Füüsiline läbivaatus
Sulgurlihase ja pärasoole hindamiseks palpeerib arst neid õrnalt. Muuhulgas määrab ta sulgurlihase pingeastme puhkeolekus ja selle teadlikult kokkutõmbumisel. Vajadusel teeb arst palpatsiooni abil kindlaks, kas esineb polüüpe või kasvajaid.
Edasised uuringud
Seejärel teeb arst rektoskoopia (pärasoole uurimine) ja kolonoskoopia (jämesoole uurimine). See võimaldab tal välistada kasvajad kui (harva) roojapidamatuse põhjus.
Sellele järgnevad täiendavad uuringud sulgurlihase funktsiooni hindamiseks. Nn sulgurlihase manomeetriaga (anorektaalne manomeetria) mõõdab arst väikese sondi (mõõtekateetri) abil rõhuväärtusi anaalkanalis. Ultraheliga pärakuuuring (endosonograafia) annab arstile teavet ka selle kohta, kas sulgurlihasel on vigastusi, näiteks pärast sünnitust või operatsiooni.
Vajadusel kasutab arst sulgurlihase ja vaagnapõhja ristlõike kujutiste saamiseks kuvamistehnikaid, nagu kompuutertomograafia (CT) või magnetresonantstomograafia (MRI).
Kas roojapidamatus on ravitav?
Fekaalipidamatuse prognoos on inimestel erinev. Kulgu mõjutavad nii mõjutatud isiku põhjus kui ka vanus. Sobiv ravi aga leevendab sageli sümptomeid ja parandab oluliselt elukvaliteeti. Siiski ei ole alati võimalik soolestiku kontrolli täielikult taastada.
Kuidas saab roojapidamatust ära hoida?
Kõigil juhtudel ei ole võimalik väljaheitepidamatust konkreetselt ära hoida. Siiski on mõned meetmed, mida saate oma riski märkimisväärselt vähendada:
- Teostada regulaarselt.
- Tugevdage oma vaagnapõhjalihaseid (nt vaagnapõhjatreeningu või spetsiaalsete harjutustega).
- Vältige ületamist
- Vältige kõhugaase tekitavate toitude (nt oad, kapsas, gaseeritud joogid) söömist.
- Joo piisavalt (vähemalt kaks liitrit vedelikku päevas).
- Veenduge, et teil oleks regulaarne väljaheide.