Eilse jüripäeva valguses tähistavad eestlased kevadtöödega alustamist ning ühtlasi toimub üleminek talvehooaja tegevustelt suvehooajale.
Jüripäeva (23. aprill) kommete kohta jagab muuseum järgmiseid näpunäiteid:
Täna ei tasuks midagi kodust välja laenata, et mitte majapidamist kahjustada.
Täna ei ole soovitatud müra tekitavaid töid teha. Näiteks pesukolkimist või kanga kudumist. Millised võiksid need tööd tänapäevases võtmes olla?
Täna tasuks teha iluprotseduure, et suvel hea välja näha. Usuti, et eriti hästi töötab lume, kasemahla või konnakuduga näopesemine.
Täna pidi algama taimede kasvamine, seega ei tohiks täna puid raiuda ega oksi murda.
Enne jüripäeva ei tohtinud maa peal istuda ega paljajalu käia, sest maa oli veel hingamata ja mürgine. Seega, kui keegi tunneb, et on soov jalutada ringi paljajalu, siis nüüd on selleks luba olemas!
Eesti Vabaõhumuuseum Rocca al Mares on suurim eestlaste eluolu tutvustaja ning sealses keskkonnas saab avastada lisaks aastasadade taha ulatuvale taluelule, -kommetele, -töödele ja -toidukultuurile ka lähema ajaloo ehk nõukogudeaja elulaadi.
mail kutsub muuseum aga kõiki traditsioonilisele kevadlaadale:
Postituses kasutatud fotod ja video: Eesti Vabaõhumuuseumi Facebook ja kodulehekülg, Flickr Visit Estonia, Tallinna Televisiooni video.
Valge aeg, kõige soojem aeg päevast, kui õhtul on soe, siis on õhtul ka hää olla.
2. Kuidas jõudsite oma praeguse elukutseni?
Mulle meeldib kirjutada, see on lühidalt öeldes peamine põhjus, aga teekond oli pikk ja see algas vast juba lapsena, kui õppisin lugema.
3. Mis teemad tekitavad teis elevust?
Ei saa aru küsimusest? Vabandan. Aga proovin ikka vastata, jalgpall tekitab elevust…, ilusad naised ka loomulikult! Olen väga uudishimulik, nagu kunstnikud ikka, mulle meeldib jälgida inimeste käitumist.
4. Mis või kes teid inspireerib?
Elu niisama, inspiratsiooni saab täiesti argielus, tavaline elu on see, mis mind kõige rohkem inspireerib.
5. Kus tunnete end kõige enam endana?
Igal pool, aga mulle meeldib töö aiamaal ja aedades kondamine, käin reisidel botaanikaaedades ja muidu linnaaedades.
6. Mis on teie tugevused?
Neid on väga palju, oskan hoida saladusi, ma ei lobise liiga palju, aga arvan, et üks mu peamine tugevus on järjekindlus. Ma ei anna alla, kui ma olen otsustanud, et teen midagi.
7. Mille üle tunnete enda juures uhkust?
Enda juures? Huvitav. Olen uhke selle üle, et ma praegusel ajal ei joo ega suitseta. Olen ka uhke oma laste üle, et mul on sellised toredad lapsed.
8. Millist põhimõtet järgite oma elus?
Püüan elada iga päev nagu see oleks mu elu viimane, see ei tähenda, et ma mõtleksin tihti surmale, aga tuleb elada nii, et võid lahkuda siit ilmast iga kell.
9. Mida sooviksite, et inimesed teie kohta teaksid?
Seda, et mu kõksimisrekord on üle 200, lihtsalt rohkem ei jaksanud lugeda ja pole ka enam oluline, kui kõksid üle 200, loomulikult korda mööda vasaku ja parema jalaga. See rekord on ikkagi vanast ajast, siis kui olin 18.
10. Mida märkate uue tuttava puhul kõige esimesena?
Kõnnak.
11. Milline on meeldejäävaim kompliment, mille olete saanud?
Kahjuks pole meeles, aga ikka tore, kui öeldakse ilusaid asju. Ei. Tuli meelde. Keegi ütles, et mul on ilus hääl raadios. Seda oli tore kuulda.
12. Milline on olnud teie senise elu suurim seiklus?
Eestisse kolimine 1993, ja see seiklus kestab siiani, aga vahel on olnud ka väiksemaid seiklusi. Koli rahvuspargis matkamine käreda pakkasilmadega on olnud alati mõnus väljakutse minu jaoks. Järvel kalapüük talvel samuti.
13. Nimetage kolm asja/inimest/tegevust, milleta te ei saaks elada?
Jalgpall, saun ja kohv.
14. Kuidas veedate oma vaba aega?
Vaatan jalkat (tihti koha peal staadionil), mul on aialapp, kasvatan seal nt maasikaid. Kõnnin väga palju.
15. Milline on teie lemmikfilm või lemmikseriaal?
Hetkel Cormoran Strike.
16. Millist muusikat te kuulate?
Surf-rock ja niisama rock.
17. Millist raamatut te viimati lugesite?
Aleksis Kivi Seitse venda.
18. Milliseid keeli te valdate ja kas jagaksite meiega üht head keeleõppe nippi?
Lisaks soome keelele valdan eesti keelt, inglise keelt ka, rootsi keeles võin lugeda raamatuid, aga ise ei taha rääkida, rohkem eriti keeli ei oska. Üks hea nipp? Mis see võiks olla. Räägi omaette valjult võõras keeles. Maitse sõnu, matsuta sõnu.
19. Millises kultuuriruumis tunnete end veel koduselt?
Igal pool, kus olen käinud. Lõuna-Koreas oli küll pisut imelik, aga mitte eriti. Venemaal oli ka veidi kõhe, sest ma ei oska vene keelt, aga ainult veidi kõhe. Üldiselt tunnen ennast hästi igal pool. Kui päris aus olla, ma ei karda mitte kuskil, samas, võib-olla aafrika džunglis madude ja krokodillide keskel kardaks ka, aga ma ei ronigi sinna. Pättide ja mafioosnike seltskondasid olen ka püüdnud vältida.
20. Kas sooviksite võimalusel elada mõnes muus riigis ja kus?
Väga tore küsimus. Ma tahaksin elada mõnda aega USAs, Athensi ülikoolilinnas, kust on pärit ansambel R.E.M. Ma loodan, et see unistus saab kunagi teoks. Võiks elada seal pool aastat.
21. Milline on olnud teie seni meeldivaim puhkus?
Perepuhkused ikka.
22. Mida sooviksite kogeda just sel aastal?
Sain just vanaisaks, kavatsen olla tütrele toeks ja kärutada pisikese tüdrukuga mööda Tartu linna terve suve.
Mika Arto Juhani Keränen on soome päritolu Eesti lastekirjanik. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 1999. aastal bakalaureusekraadiga erialal eesti keel võõrkeelena ning töötanud tõlkijana, kultuuriürituste korraldajana, eesti ja soome keele õpetajana. Keränen on kirjutanud mitmeid lasteraamatuid ja tema sulest on ilmunud ka Minu-sarja raamat „Minu Supilinn”.
Oleme kõik kogenud, kuivõrd palju raamatud meid elu jooksul mõjutanud on. Lapsepõlves loetud seiklusromaanid on tõuganud tegudele ja avardanud maailmapilti, teismelisena kohatud armastusromaanid on aidanud selgust saada tunnetes ja täiskasvanuna loetud praktilised käsiraamatud andnud nii mõnegi tehnika, mille abil igapäevaelus tööl või lastekasvatuses hakkama saada.
Igal inimesel on kindlasti maailmakirjanduse seast välja kujunenud oma lemmikžanrid – kes armastab pikki romaane, kes sirutab lohutustvajaval hetkel käe luuleraamatu järele, kes naudib kvaliteetaega kaunilt kujundatud foto- või elustiiliraamatute seltsis.
Üks on aga kindel – maailmas leidub igaühele sobivaid žanreid ja teemasid kindlasti rohkem kui üks ning hea raamatuga veedetud aeg on alati rikastav ja kosutav.
Rahva Raamatu Raamatublogis tutvustavad erinevad autorid endale olulisi raamatuid ja jagavad lugemissoovitusi. Sel korral on postitajaks Berit Kaschan, kes ka Tallinna eesti keele majas kirjandustöötubasid teeb. Ta soovitab lugemist nii eesti kui maailmakirjandusest ja tutvustab oma äsja ilmunud kolmandat luulekogu “Täna piisab vähesest”. Berit on ühtlasi ka kirjandusterapeut ja seepärast on ta oma soovituste jagamisel lähtunud sellest, et valitud raamatud toetaksid meie vaimset tervist ja heaolu ning kosutaksid meie hinge.
Eesti keele oskuse arendamise mõttes on hea proovida lugeda neid raamatuid kohe eesti keeles, kuid võimalusel saab alati alustada ka tõlkeraamatutega, kui nii esialgu kergem on 🙂
Meeldivat kvaliteetaega iseenda ja ühe toreda raamatuga!
Igal õpetajal on oma tundide läbiviimiseks välja kujunenud isikupärane käekiri ja eelistused, kuidas õppijaid teema juures hoida, neid motiveerida kaasa tegema ja õpihuvi säilitada.
Siit jagab Tallinna eesti keele maja õpetaja Kadri ära proovitud ja hästi töötavaid võtteid, kuidas algtaseme täiskasvanud õppijad eesti keele tunnis saaksid kogeda vaheldust õppides mänguliselt klassiruumis, avastades telefonirakendusega linnaruumi või panna end proovile võistluslikes sõnamängudes.
Kui neist nippidest tundub mõni sobiv üle võtmiseks ka oma tundidesse, siis kõike võib lahkelt kasutada.
Nipp nr. 1
Minu õppijate üks lemmikuid soojendusharjutusi on kategooriamäng.
Selleks mõtlen välja kaks hetkel teemakohast kategooriat (näiteks kodu ja pere), sellele lisan kategooriad tegusõna või nimisõna ning kas film, kuulus inimene, muusika vms.
Lisaks mõtlen 3-4 tähte, mille puhul igas kategoorias selle tähega algavaid sõnu oleks.
Õppijad peavad aja peale leidma igasse kategooriasse ühe selle tähega algava märksõna.
Näide:
pere + täht E = ema
kodu + täht E = esik
muusika + täht E = Enrique
tegusõna + täht E = elama
Pärast vaatame kõikide vastused koos üle ning nii saame koos meelde tuletada väga suure hulga sõnu. Ja lisaks on kõigil väga lõbus, kuna kiiruse peale mõtlemine tekitab hasarti 🙂
Nipp nr. 2
Kõigi lemmikmäng on Kahoot, mis mõnusalt võistluslikul moel annab võimaluse oma teadmised proovile panna. Viktoriin tekitab alati elevust, kuid samas annab ka hea võimaluse mõned ebaselged kohad veel üle käia. Kui grupis on mõni väiksema digipädevusega õppija, siis olen mängu teinud paarides või veebitunni puhul palunud kirjutada õiged vastused lihtsalt paberile.
Nipp nr. 3
Joonistusalias on meeleolukas tundide elavdaja just täiesti algajate jaoks.
Palun ühe tunni lõpus kirjutada kõigil mõned nimisõnad eraldi paberitele ning korjan need kokku. Järgmise tunni soojenduseks on meil olemas sõnad, mida õppijad saavad tahvlile joonistada samal ajal, kui teised proovivad neid ära arvata.
See tegevus toob klassiruumi alati palju naeru, sest arusaadavatel põhjustel on naljakad nii joonistatud kujutised kui ka pakutud variandid, mida keegi joonisel näeb!
Nipp nr. 4
Wordwallon lehekülg, kus saab luua erinevaid mänge ja tegevusi alates sõnaotsingust, ristsõnast ja anagrammist kuni viktoriini, poomismängu ja paaride otsimiseni.
Olen ise kõige enam kasutanud numbrikaste, kaardipakki ning loosiratast, mille puhul õppijaid köidab üllatusmoment – kunagi ei tea, mis küsimus, pilt või ülesanne järgmisena tuleb.
Nipp nr. 5
Minu õppijatele on väga meeldinud ka mäng „Kuldvillak“, mida saab väga lihtsalt vastavalt keeletunni tasemele ja teemadele luua.
Mängimiseks olen loonud meeskonnad, et saaks koos arutleda ning üksteist toetada. Kontaktõppena toimuvate tundide puhul olen kasutanud ka väikeseid tahvleid, et „Kuldvillaku“ lõppvoorud võimalikult tõetruult lahendada.
Nipp nr. 6
Jututäringud toovad alati tundidesse juurde mängulist elevust. Täringute pealt veeretatud piltide järgi ühist lugu luues olen märganud, kuidas õppijate fantaasia käima läheb ja kuidas nad üksteist toetama hakkavad.
Nipp nr. 7
Kui selleks on õpetajal võimalus, siis kindlasti elavdab õppijaid tunni viimine klassi- või veebikeskkonnast väljapoole. Kui tunni teemaks on turul sisseostude tegemine, siis seda teemat ongi hea õppida päris turule minnes.
Ka turule jõudmise teekonna saab teha huvitavaks ja õpetlikuks. Linnaruumiga tutvumiseks ja seal seiklemiseks on väga lihtne luua mäng rakenduses Actionbound, kuhu saab lisada nii kohaotsinguid, valikvastustega küsimusi, erinevaid toredaid ülesandeid (näiteks tee Jaan Koorti skulptuuri “Metskits” juures selfi) ja mitmesuguseid arutelupunkte.
Minu kogemusel räägitakse sellistest tundidest ja seal kogetust veel mitmeid nädalaid hiljemgi!
Mulle meeldib luua tundidesse vaheldusrikast õhustikku ja erinevat laadi tegevusi, sest nii on mitmekesine programm õppijatel ning ka õpetajal endal alati huvitav.
Õpetaja Kadri oma õppijatega Tallinna eesti keele maja tunnis saalis Ookean (vasak foto) ja oma sünnipäeval õppijatelt saadud lillekimbuga (parem foto).
Postituses kasutatud fotod: Kadri Raigo, Tallinna eesti keele maja õppijate erakogud, Google.
Eesti Keele Instituudi loodud vahvad ja humoorikad klipid koondpealkirjaga “EKI Keelekillud” näitavad ühe pere hommikusöögivestluste kaudu, kuidas on eestlaste omavaheline igapäevane suhtlus ajas muutunud.
Kui 2000. a. tagust kõnet on pea kõigil üsna raske mõista, siis nõukogude aega jääv vestlus on küll kenasti mõistetav, kuid pikitud paljude laensõnadega vene keelest, mis ajastut tundmata ei pruugi siiski kõigile äratuntavad olla.
Tänapäeva jõudes näeme, et kõnesse on ilmunud aga hoopis palju inglise keelt ning hommikusöögilaua ümber toimuv vestlus konkureerib samal ajal nutivahendite kaudu toimuva kommunikatsiooniga.
Need toredad videod on nauditavad niisama meelelahutusliku vahepalana, kuid on olnud lõppeva emakeelepäeva nädala raames kasutusel ka vaheldustpakkuva õppematerjalina Tallinna eesti keele maja õpetajate tundides.
Emakeelepäeva tähistatakse igal aastal 14. märtsil, et hoida meeles meie kauni keele päritolulugusid, mõelda keele muutumisele ajas ning ka sellele, mida ja kuidas just eestlane oma keele kaudu väljendada soovib ja mida oluliseks peab.
Sel aastal jagame teiega Valdur Mikita mõtisklusi, et nautida kirjaniku võimet näidata meie keele rikkust. Teemana on kesksel kohal seekord mets, kui eestlase jaoks üks tähenduslikeim füüsiline ja vaimne pühapaik läbi aastasadu.
“Mets on võrreldav selliste nähtustega nagu keel, kultuur või teadvus – kõik need on oma olemuselt lõpmatud, raskesti piiritletavad, hämarad ja lõpuni kirjeldamatud. Metsas on midagi meie identiteedist, samas on see võõras ja hirmutav, midagi inimesest väljaspool asuvat. Mets on nagu avastamata saar – me küll teame tema olemasolust, kuid ükski ekspeditsioon sinna ei ole suutnud tabada lõplikku tõde. Mets säilitab ja akumuleerib perifeeriat. Iga kultuur vajab võõraid tekste, kuid nende jaoks peab kultuuris eksisteerima üks pelgupaik. Võib-olla on see mets. Mets varustab kultuuri ebaharilikuga, hoiab teda elus. Kultuur, mille perifeeria hävib, ligineb möödapääsmatult kataklüsmile. Seetõttu hakkab kultuur mingis mõttes perifeeriat kunstlikul viisil taastootma, ta killustub, radikaliseerub, laguneb koost ja kipub kaotama oma soojust.”
“Eesti keel on tänapäeva Euroopas vist üks väheseid vaimuruume, kus teda ümbritsevad maastikud on suurelt osalt säilinud samailmelistena keele kujunemisaegadest saati. Kõik need suminad, virinad ja võrinad, mis aegade jooksul meie vokaalirohkesse keelde on salvestatud, on meie metsikuvõitu maastiku helipildis ikka veel olemas. Valdav osa tänapäeva keeli on juba ammu vangistatud tehismaastikku. Eesti keel kõlab ikka veel maastikuga kokku, see arhailine helin on meie maas ja keeles olemas. Seda aspekti võiks eestlase identiteedis rohkem rõhutada. Me kohtame Eestis tajuvorme, mis võisid hullutada juba neoliitilist inimest.”
“Eestis on tuhat järve, tuhat viissada saart, viis tuhat allikat, seitse tuhat jõge, kümme tuhat sood – ent kui palju on võsa, seda pole mitte keegi kokku lugenud. Keegi pole teinud Eesti võsakaarti. Keegi pole veel visandanud võsanduse põhijooni, pannud paika padrikute paradigmat. Nii ma võtangi endale julguse kuulutada end Eesti esimeseks võsasoofiks, Emajõe Suursoo Euroopa võsapealinnaks ning iseennast selle täievoliliseks linnapeaks.”
“Elamisväärsed paigad, kus kohtab harva inimesi, on muutunud ülepea üheks suurimaks luksuseks maa peal. Selliseid paiku, kus puuduksid mürkmaod, vulkaanid ning maa ei vappuks ja kus samal ajal oleks tsivilisatsioon kiviviske kaugusel, selliseid paiku praktiliselt enam polegi. Suvine Eesti on paradiis. Veidi nukker on seegi, et need paigad, mis Eestis olid kunagi kõige paremas mõttes ääremaad, pole seda enam ammu. Hiiumaa, Saaremaa ja Võrumaa kannatavad juba samasuguste hädade käes, mida paratamatult toob kaasa üleilmastumise krooniline tõbi – turism. Tõelist ääremaad võib leida veel Kesk-Eestis, mõnes kohas ka Pärnumaal ja Ida-Virumaal, siin-seal leidub seda veel Lõuna-Eestis. Eesti tõmbub servadest kokku nagu üleküpsetatud kook.”
“Selline üksioleku kultuur, nagu oli vanasti, on kadunud. Keegi ei oska enam õieti üksi olla, kuigi minu arust on suurem osa elu huvitavamatest asjadest küpsenud suuremas või vähemas üksinduse mullis. Üksindus on asendunud üksildusega, aga neil kahel olekul on väga suur vahe.”
“Paljudel inimestel on Eestis oma kodumets. Eestlase kodutunne ilma kodumetsata ei ole täiuslik. Siin ilmneb märgatav erinevus eestlaste ja paljude teiste rahvaste vahel: kui meile sisendab mets turvatunnet, siis eurooplasele pigem hirmu. Eestlases tekitab kõhedust see, kui ta kohtab metsas teist inimest, eurooplase jaoks, vastupidi, on hirmutav inimtühi mets.”
“Inimene, kes on metsa kodustanud, teab, mida see tähendab. See on paik, millega jagatakse oma kurbust, rõõmu ja üksindust, mille ees tuntakse aukartust, mäletatakse seal aset leidnud lugusid. See on paik, kus on juhtunud midagi ebatavalist, kuhu on ajast aega mindud otsima toidupoolist või maarohtusid, kus on aset leidnud asju, mida võõrastel pole tarvis teada. Paljudel sellistel paikadel on olemas ka ajas tagasi ulatuv sõjapärimuse kiht, kus inimesed ennast varjasid, võitlesid, hukka said. Paljude jaoks on mets ühtaegu ka kalmistu, kuhu minnakse samade tunnetega nagu esivanemate hauale. See mälestus teeb metsast püha paiga. Mitmetel suguvõsadel on elavaid mälupilte haarangutest, lahingutest, raskelt haavatud lähedastest. Kõike seda mäletab metsa süda ja võib-olla just raskete aegade tõttu seostub mets ikka veel paigaga, kus kõnelevad meie esivanemad.”
“Tõepoolest, on raamatuid, mille jaoks lugemise koht on väga oluline. On pööninguraamatuid, onniraamatuid, aidatrepiraamatuid, metsaraamatuid ja aiaraamatuid. Gurmaanid võiksid siia lisada veel piimapuki-, lakaluugi- või heinasao-raamatud. Hea romaan sünnib kolmest komponendist: autor, lugeja ja lugemise koht. Üksnes sellises kolmainuses avaneb lugemistäius, sest eestlase lugemismuster on topograafiliselt kodeeritud. Paigarahvas ja lugejarahvas kohtuvad omavahel pööningul ja aidatrepil. Literatuurne paigainstinkt on loomulik osa meie pärismaisest lugemiskultuurist.”
“Üks põnev raamatute lugemise koht meenub veel – puu otsas. Koduõues ei kasvanud häid ronimispuid, suurte kaskede otsa juba niisama naljalt ei roni. Seetõttu käisin vahel salaja metsas raamatuid lugemas, kuigi ronida puu otsa koos hunniku raamatutega oli umbes sama nagu pea peal raamatut lugeda – see oli kaunis ebamugav. Minu jaoks kujunesid suured kuused pigem mõtlemise paikadeks. Olen palju asju puu otsas läbi mõelnud. Mõtted on nagu linnud: selleks, et lendu tõusta, peab ronima võimalikult kõrgele. Puu otsa ronijad teavad, mida tähendab jõudmine haljale oksale – see on väga mõnus tunne.”
“Usun, et puude hingeelu mõistmiseks ei ole paremat tegevust kui lapsepõlves puude otsas ronimine. Puud on tarvis puudutada, temast kinni hoida, see on ürgse ja animaalse kommunikatsiooni nurgakivi, hetk, mil ahvikäsi haarab kinni päästvast liaanist. Kask ja mänd lasevad end kuidagi kergemini ligi, need on avatud puud. Kuusk seevastu on suletud puu. Kuuske mõista on hoopis keerulisem, suur kuusepuu tekitab aukartust. Kuusk on salapärane, suure jõuga, isegi veidi hirmutav, aga ma ei oska seda sõnadesse panna. Kuusemetsa-tunne on hoopis teine kui männimetsa-tunne, seda teame ju kõik. Kuusemets on rohkem nõiamets, mulle näib, et suurem osa Eesti metsamuinasjuttudest ongi tegelikult kuuse-jutud. Mänd on rohkem kodune puu. Kask ja mänd on vahest nagu kass ja koer, neid saab veidi dresseerida, ent kuuske ei ole võimalik lõpuni kodustada. Isegi mitte siis, kui ta kasvab sinu koduaias. Kuusk on vist kõige enam ugrilase teadvust mõjutanud puu. Eesti asub kuuse leviala südames. Kui mets saab siin omatahtsi kasvada, saab temast paarisaja aasta pärast kuusik.”
“Nii võib öelda, et eesti inimese kolm kõige tähtsamat asja on maakodu, suguvõsa ja mets. Need on meie rahvuslikud ellujäämisühikud. Neil kolmel põhineb sõnastamatu ja kõikehõlmav strateegia, kuidas oleme tulnud läbi sajandite, mis polnud tagantjärele vaadates vist mõeldudki ellujäämiseks.”
Valdur Mikita on armastatud Eesti kirjanik ja semiootik, kelle mõtisklused nii kirjalikus kui suulises keeles on alati külluslikult meisterlike kujundite ja humoorikate vaatenurkadega pikitud.
Olen paadunud õhtuinimene. Ükskõik mis kell ma tõusen, mu keha ja meel vajavad mitu tublit tundi, et maailmaga taas kohaneda. Õhtul uisutavad mõtted juba loomingulisemalt.
2. Kuidas jõudsite oma praeguse elukutseni?
Juhuse kaudu, nagu ikka. Aastal 2010 käisin ühe mittetulundusühingu jõuluistungil (olles tõlkinud nende uudiseid vabatahtlikus korras). Tol ajal asus Eesti Kirjanduse Teabekeskuse kontor samas majas ja nemad tulid verivorste ja hapukapsast sööma samuti. Istusime kõrvuti ja küsisid minu käest, kes ma olen ja kuidas ma sinna sattusin. Suure imestusega kuulsid, et olen Minnesotalane kes tõlgib erinevaid tekste eesti keelest inglise keelde. Pärast pausi küsisid, kas oleksin huvitatud eesti ilukirjanduse tõlkimisest, ja vastasin jaatavalt sama imestusega. Edaspidine on juba, nagu öeldakse, ajalugu.
3. Mis teemad tekitavad teis elevust?
Õiglus ja rahu, loodus ja inimlikkus.
4. Mis või kes teid inspireerib?
Meri, vesi, ja see kuidas kõik on nende kaudu ühendatud.
5. Kus tunnete end kõige enam endana?
Üksi ujudes või lennujaamades ja pilvede kohal.
6. Mis on teie tugevused?
Tahan uskuda, et olen väga rahulik, rahupakkuv ja samas töökas ja pühendunud inimene.
7. Mille üle tunnete enda juures uhkust?
Kindlasti samade asjade üle! Olen elus paljugi läbi ja üle elanud. Mul on kahtlemata omad puudused nagu meil kõigil, aga tegelen nendega ja olen rahul enda püüdlustega.
8. Millist põhimõtet järgite oma elus?
Matkamise kuldreeglit: jäta maailm paremas seisus, kui sa teda leidsid.
9. Mida sooviksite, et inimesed teie kohta teaksid?
Ma tõesti teen oma parimat ja püüan aidata teistel õnnestuda elus ka!
10. Mida märkate uue tuttava puhul kõige esimesena?
Lahkust ja sõbralikkust või siis selle puudumist.
11. Milline on meeldejäävaim kompliment, mille olete saanud?
„Arvan, et oskad eesti keeles rohkem sõnu kui mina.“
13. Nimetage kolm asja/inimest/tegevust, milleta te ei saaks elada?
Õhk, vesi, maa.
14. Kuidas veedate oma vaba aega?
Sellist nähtust on reeglina vähe, kui mitte olematult. Aga laulan segakooris ja olen koori president, ujun meres nii suvel kui ka talvel, haaran raamatu kätte, luuletan, joogatan. Tunnen ennast vabal ajal vabana.
15. Milline on teie lemmikfilm või lemmikseriaal?
Neid on tohutult palju, aga vanade lemmikutena mainin ehk seriaali Arrested Development (hooajad 1–3) ja filmi Kägu (saami-soome-vene).
16. Millist muusikat te kuulate?
Oleneb alati tegevusest või olemisest mis kulgeb muusika kõrval, aga kuulan kõiksugust muusikat. Norra džäzzist saami joigu ja Minnesota hip-hopini.
17. Millist raamatut te viimati lugesite?
Hetkel on lahtiselt käes Kristina Sabaliauskaitė„Peetri keisrinna“ (tõlgitud Tiina Katel), David Foster Wallace’i A Supposedly Fun Thing I’ll Never Do Again ja Michael Kleber-Diggsi Worldly Things. Viimane lõpuni läbiloetud suurraamat on Carsten Jenseni We, the Drowned (tõlgitud Liz Jensen, Emma Ryder)
18. Milliseid keeli te valdate ja kas jagaksite meiega üht head keeleõppe nippi?
Inglise, eesti, vene, pisut rootsi, pisut norra, pisut saami, pisut… Soovitan suhelda inimestega ses keeles, elada keset keelt kui vähegi võimalik, ja mitte samal ajal mõelda oma emakeeles üldse.
19. Millises kultuuriruumis tunnete end veel koduselt?
Keskläänes muidugi (Minnesota, Wisconsin), aga näiteks Oslo on kuidagi üsna kodune linn.
20. Kas sooviksite võimalusel elada mõnes muus riigis ja kus?
…
21. Milline on olnud teie seni meeldivaim puhkus?
Olen vabakutselisest tõlkija ehk siis viimane sõna on mulle võrdlemisi tundmatu. Nali naljaks ja tõsi tõeks, aga tõenäoliselt kui viibisin paar nädalat (küll mitte töövabalt) Maui saarel.
22. Mida sooviksite kogeda just sel aastal?
Püsivat rahu vabas Ukrainas.
Adam Cullen on Ameerika päritolu eesti kirjanduse tõlkija, kes on tõlkinud inglise keelde näiteks selliste Eesti autorite nagu Indrek Hargla, Mihkel Muti, Rein Raua ja Doris Kareva teoseid.
Tallinna eesti keele maja kirjutamiskursuse “Kirjutame koos” raames toimub 10. märtsil 2022 Eesti Kirjanike Liidu musta laega saalis aadressil Harju tn. 1 kohtumisõhtu Adam Culleniga.
Vaata ka kirjanikku tutvustavat ETV saadet “Autoportree”:
Kogu mu elu on seotud Eestiga. Ma olen pärit Tallinnas. Kui olin kolmeaastane, elasin perega Rakveres, kus mul oli lapsehoidja, kes hakkas mulle esimesi eesti keele tunnid andma.
Algkoolis käisin Kuressaares. Meie õues olid ainult eesti poisid ja tüdrukud ja seetõttu õppisin kiiresti keele ära. Lõpetasin Kuressaare koolis viis klassi ja seejärel õppisin edasi Tallinnas Mustamäe 50 Keskkoolis.
Eesti keele õppimine Mustamäe Keskkoolis oli üsna lihtne, mul oli lai sõnavara ja teadsin päris hästi reegleid ja grammatikat. Kui ma Kaliningradis merekoolis õppisin, tutvusin seal kaasealise eesti noorega, Tiiduga. Ta oli ka Tallinnast.
Tiit vene keelt praktiliselt ei osanud ja kogu õppetöö merekoolis toimus vene keeles. Temal oli väga raske õppida, aga paari aasta pärast omandas ta praktilise kõnekeele ja tundis end loengutes palju kindlamalt.
Juhtus nii, et kui me koos õppisime, rääkisime temaga ainult vene keeles. Tiit ise küsis minult selle kohta. Pärast õppimist merekoolis läksid meie teed lahku, nagu meremeeste puhul sageli juhtub. Mõnikord, kui me kohtusime, rääkisime igatahes ainult vene keeles, lihtsalt sellepärast, et see oli mulle mugav. Olukord on selline, et merel kõik räägivad inglise keelt, peamiselt kõik meeskonnad on rahvusvahelised ja tuli välja, et ma unustasin eesti keele osaliselt.
Aga üks päev mõtlesin, et mul on praegu palju vabataega (olen juba pensionär!), et ma saan oma eesti keelt parandada. Et saaksin oma sõbra Tiiduga ainult eesti keelt rääkida.
Praegu käin eesti keele kursustel, on vaja meenutada, mida kunagi eesti keeles teadsin ja õppisin. Nüüd kui ma Tiiduga kohtun, proovin rääkida temaga ainult eesti keeles, ja kui midagi ei õnnestu, ta siis aitab mind.
Tiit naerab ja räägib, et praegu saan aru, kui raske mul oli merekoolis.
Aga on veel üks põhjus, miks eesti keele kursustele läksin. Mu pojal on kakskeelne perekond. Kõik tema naise sugulased on eestlased. Mu poeg räägib hästi eesti keelt ja ta õpetab Kadrile ja Liinale vene keelt. Kadri ema Rita räägib hästi vene keelt.
Ma tahan õppida Rita, Kadri ja Liinaga eesti keelt rääkima, et tunda end kindlamalt. Ja mind aitavad palju Eesti Keele Maja tunnid. Suur aitäh!
Loomulikult on meil kultuurid erinevad. Erinevused põhinevad meie traditsioonides ja religioonis. Hea näide on jõulude ja aastavahetuse tähistamine. Minu poja pere tähistab jõulud 24 detsembril, mina koos abikaasaga tähistame õigeusu jõulud 7 jaanuaril aga koos tähistame uusaasta pühi 31 detsembril. Need on meie peres kolm kõige tähtsamat püha ja me püüame veedada need ilusad päevad koos.
Ühised väärtused ühinevad meid kokku. Oleme naisega väga õnnelikud, et meil on nii sõbralik ja tore pere.
Tekst on avaldatud muutmata kujul taotluslikult, et näidata B2-taseme õppija saavutatud oskuslikkust end eesti keeles vabalt väljendada.
Vist ikka varahommikud, kui kõik on veel vaikne. Kui on selline heas mõttes “üksi maailmas” tunne.
2. Kuidas jõudsite oma praeguse elukutseni?
Vaistu usaldades. Julgust kogudes. Heade inimestega nõu pidades. Õppides.
3. Mis teemad tekitavad teis elevust?
Kindlasti lähen elevile siis, kui kohtun mõne inimesega, kes on oma elus viinud kokku mingid valdkonnad või ideed, mida ise kunagi ühildada ei oskaks või inimestega, kes elavad minust väga erinevat, aga samuti õnnelikku elu. Loodusvaated, mis panevad vakatama. Või kui leian jälle mõne muusikapala, mis mulle väga meeldib. Maailma mitmekesisus ikka jätkuvalt tekitab elevust.
4. Mis või kes teid inspireerib?
Liikumine. Ilu – ja selle puudumine. Kontrastid. Jahmatav ausus.
5. Kus tunnete end kõige enam endana?
Nagu inimesed ikka – kodus, lähedaste keskel ja looduses. Viimasel ajal eriti jõgede ääres. Ja töötades vist samuti. Jah, tõesti. Heal päeval kirjutades ka.
6. Mis on teie tugevused?
Kohanemisvõime, uudishimu, avatus, mängulisus. Läbinägelikkus. Võime süsteemselt mõelda.
7. Mille üle tunnete enda juures uhkust?
8. Millist põhimõtet järgite oma elus?
Seda eelmist!
9. Mida sooviksite, et inimesed teie kohta teaksid?
Et ma absoluutselt ei vanane, ainult küpsen ja saan targemaks. Ja nemad samamoodi.
10. Mida märkate uue tuttava puhul kõige esimesena?
11. Milline on meeldejäävaim kompliment, mille olete saanud?
Sa ajad inimesed hulluks oma aususega!
12. Milline on olnud teie senise elu suurim seiklus?
Arenemine. Ja ikka ja jälle üllatun, kuidas elus võivad keerulised sündmused ootamatu pöörde selguse suunas võtta, kui otsustad ise asja natuke kergemalt võtta ja pinget lõdvendad. Kuidas siis näiliselt eikusagilt ilmuvad lahendused.
13. Nimetage kolm asja/inimest/tegevust, milleta te ei saaks elada?
Oh, neid on ju ka palju rohkem! Aga une ja veeta ei saaks kindlasti.
14. Kuidas veedate oma vaba aega?
Uusi paiku avastades. Jutustades. Aknast välja vaadates.
15. Milline on teie lemmikfilm või lemmikseriaal?
Esimene, mis pähe tuli – Paul Thomas Andersoni “Magnoolia”. Tundlikus eas nähtud, terveks eluks oma.
16. Millist muusikat te kuulate?
Erinevat, palju ja peaaegu pidevalt. Kantrit ei kuula. Aga kuulaksin, kui suudaksin.
17. Millist raamatut te viimati lugesite?
Täna hommikul lugesin siit-sealt jutukogu “Õnneliku inimese särk – Eesti rahvajutud”, Piret Pääri koostatud. Otsisin ühe kursuse jaoks materjale.
18. Milliseid keeli te valdate ja kas jagaksite meiega üht head keeleõppe nippi?
Eesti ja inglise keelt valdan korralikult. Vene keele oskus on aastatega halvenenud, aga olen endale lubanud seda lihvima hakata. Olen õppinud pikalt ka hispaania keelt. Ja siis natuke saksa ja soome keelt.
Kõige parem keeleõppe nipp on vist ikka turvalises keskkonnas suhtlemine, julgus öelda ükskõik mida alustuseks. Ja teine asi, mis motivatsiooni tõstab, on see, kui leiad selle maa kultuurist mõne lemmikkunstniku, kirjaniku, muusiku või muud olulist, kes/mis sind hinges kõnetab. See tõstab keeleõppimise indu samuti.
19. Millises kultuuriruumis tunnete end veel koduselt?
Ütleme nii, et paljud slaavi kultuurile omased jooned on mulle intuitiivselt mõistetavad.
20. Kas sooviksite võimalusel elada mõnes muus riigis ja kus?
Jah. Tegelikult mul on tekkinud selline unistus, et ma tahaksin elada kalurikülades, maailma eri paigus. A’la natuke Lõuna-Prantsusmaal, natuke Inglismaal, natuke Peruus. Näiteks.
21. Milline onolnud teie seni meeldivaim puhkus?
Neid on õnneks olnud ikka väga palju. Eelmisel suvel elasin mõned päevad Peipsiveeres Juhan Liivi muuseumis. Ihuüksi. See oli tore kogemus. Sel aastal tahaks võimalusel seda kogemust korrata.
22. Mida sooviksite kogeda just sel aastal?
Sügavat rahulolu tehtust. Oskust endalt vähem nõuda. Veel suuremat usaldust elu suhtes. Ja ehk mõnda vaimustavat kaluriküla ka.
Berit Kaschan on teinud eelmisel hooajal Tallinna eesti keele majas loovkirjutamise töötubasid ning on neid sel hooajal pakkumas meie uue kirjutamiskursuse “Kirjutame koos” raames.