Meri lainetab pikalt peale tormi,
oksaraod rannaliival üksildaselt.
Õhtu hämaruses rahu võtab maad,
kuupeegeldus siledal veel.
Õrnas tuules armastuse sahin,
vaikus paitab iga vormi.
Meri ajab üle ääre,
tuul kisub püksid jalast.
Vares ära karjund hääle,
kajakate halast.
Kui taevas möllab äike ja merel on torm,siis tea,minu soov on küll väike,tahan olla sinu päike,kes hommikul paistab su aknasse ja öösel valvab su und.
Kirikukellade ajal
rahvuse vendluse najal
tuulte ja tormide ajal.
Tuli on lahvatand
kurjus on kahvatand
maskid on langenud.
seisan paljajalu
rannaliival
torm on tulekul
aga mind see ei heiduta
minu juured on siin
olen palmipuu
vastutuult
aga ei heiduta
Pärast pikka pimedust,
lumehangesid ja külma karedust.
Krookus mullast välja tõstab selga,
üldse enam külma ei pelga.
Kevad on saabumas
ja tuuletormid vaibumas.
Kes teab kui sügav on meri,
kui pime on tormine öö.
Kui valus on nutetud pisar,
kui lahku viib sõprade tee...
kristel eslas