Külanaised räägivad, millised ended surma ja õnnetusi on toonud
Vanades külades leidub vanu inimesi, kes pajatavad lahkesti, milliseid kummalisi kogemusi neil looduse ja nõiatarkustega on olnud.
Vanarahvas on öelnud, et kui kägu koduhoovi laulma tuleb, et see ei tähenda head, ning et kui kuuled kevadel esimest korda kägu kukkumas, siis loe kukkumise korrad ära ning saad teada, kui palju sulle eluaastaid veel antud on.
Teatud linde aga narrida ei või, sest siis kipuvad nad suisa kallale tulema. Lapsepõlves tegin kiivitajale "kiivit" vastu ning see sai nii tigedaks, et tahtis suisa pähe lennata.
Ühel korral juhtus aga selline lugu, et kägu kukkus kaugemal metsas ning mulle tegi lõbu käole n-ö vastu kukkuda ning tegingi iga käo kukkumise peale "kuku" vastu – asi lõppes sellega, et peagi oli kägu meie majahoovis kastani otsas ja kukkus. Kui minu vanatädi sellest teada sai, et ma kägu narrisin ja see meie maja juurde kukkuma tuli, siis ütles ta, et sain suure rumalusega hakkama, ning et nüüd lähemal ajal keegi meie lähedastest sureb. Öeldu ehmatas ja kurvastas mind väga, sest ma ju ei teadnud ette seda, et kägu kodu juurde lennates surma kaasa toob.
Möödus paar kuud ning üks vanem naisterahvas meie sõpruskonnast surigi.
Kas see surm tuli seoses käo kukkumisega või oleks ta surnud ka ilma selleta, ei oska keegi arvata. Peale seda juhtumit ei narri ma kägu enam kunagi ning tunnen alati rõõmu käo kukkumisest, kui see toimub minu majast kaugemal metsas.
Lumivalge tuvi tõi surmasõnumi
Minu vanatädi oli hooldekodus olnud umbes aasta jagu ning ühel kenal suvepäeva õhtul lendas mu maja katusele lumivalge tuvi ning istus seal umbes 10-15 minutit ning siis lendas minema. Mõtlesin, et mis märk see küll olla võis, sest kunagi varem polnud ükski lumivalge tuvi mu maja juurde lennanud.
Paar päeva hiljem tuli hooldekodust kurb uudis, et vanatädi on surnud ning siis sain alles aru, et see lumivalge tuvi tõigi mulle eelnevalt surmasõnumi või nägi surma ette.
Halb inimene saatis tuppa rästiku
Selgeltnägijaid ja nõidasid on praegu ning neid oli ka vanasti. Näiteks Viinahaua kandis elas üks mees, keda kutsuti Siiraku-Mihkliks ning tema olnud ehtne nõid. Tal olnud n-ö punane piibel nõiatarkustega ning ta tegelnud ka nõidumistega.
Ühel päeval juhtunud selline lugu, et Siiraku-Mihkel olnud külas ühel perel ning sinna tuppa oli astunud ka hirmsa kisaga naabritüdruk.
Neiu oli rästikust üle astunud ning ehmunud hirmsasti. Juhtunut näinud pealt ka seal külas olnud Siiraku-Mihkel, kes võtnud rästiku tuliste tangide vahele ja visanud selle pliidi alla, kus olnud parajasti ka tuli. Eelnevalt oli ta oma punast piiblit ehk nõiaraamatut lehitsenud ning pobisenud seejuures midagi ning öelnud siis kõva häälega, et kae kuradit, või tema tahtis siia majja halba ning lisanud veel juurde, et kohe saad selle halva endale. Pererahvas olnud üllatunud näoga, et kust Mihkel teab, et keegi neile halba tahtis või kuidas see nüüd siis välja tuleb?
Juba sama päeva õhtul oli sealt kandist läbi läinud lehmakari ning üks kuri pull karanud ühele lehmale kallale ja visanud sarvedega lehmal mao maha ehk tapnud lehma ning siis ütleski Mihkel, et vot nii, nüüd sai kuri oma karistuse kätte.
Teisisõnu oli Mihkli nägemuse järgi rästiku tuppa saatjaks selle lehmakarja omanik, kes jäi kurja pulli tõttu ilma ühest oma lehmast.
Mihkli pandud nõidus läks pulli sisse, kes tappis selle lehmapidaja lehma, kes olla rästiku saatnud teisele perele.
Igaühe oma asi, kui palju ta selliseid lugusid usub, aga huvitavad tunduvad need küll – liiatigi on need palju aastaid rahvasuus vastu pidanud.