Kolju trepanatsioon: vajadusel hoidmine, rehabilitatsioon
Kraniotomiat peetakse õigustatult üheks kõige keerulisemaks kirurgiliseks sekkumiseks. Operatsioon on tuntud juba antiikajast, kui nad püüdsid terveneda vigastusi, kasvajaid ja verejookse. Loomulikult ei võimaldanud iidne meditsiin vältida erinevaid komplikatsioone, mistõttu kaasnesid sellised manipulatsioonid suure suremusega. Nüüd teostatakse neurokirurgilistes haiglates trepeerimist kõrgelt kvalifitseeritud kirurgide poolt ja see on mõeldud eelkõige patsiendi elu päästmiseks.
Kraniotoomia on luude moodustumine, mille kaudu arst saab ligipääsu aju ja selle membraanidele, veresoonetele, patoloogilistele vormidele. Samuti võimaldab see kiiresti vähendada intrakraniaalset rõhku, vältides seeläbi patsiendi surma.
Kolju avamise operatsiooni võib läbi viia plaanipäraselt, näiteks kasvajate puhul, näiteks tervisekaalutlustel või vigastuste ja verejooksude korral. Igal juhul on kahjulike tagajärgede oht suur, kuna luude terviklikkus on häiritud ja närvisüsteemide ja -laevade kahjustamine operatsiooni ajal on võimalik. Lisaks on alati väga tõsine trepanatsiooni põhjus.
Operatsioonil on ranged tähised ja takistused sellele on tihti suhtelised, kuna patsiendi elu päästmiseks võib kirurg kõrvale pandud patoloogiat eirata. Kraniotomiat ei teostata terminaalsetes tingimustes, tõsises šokis, septilistes protsessides ja muudel juhtudel võib see parandada patsiendi seisundit, isegi kui on tõsiseid siseorganite rikkumisi.
Kraniotomia näidustused
Kraniotomia näidustused vähenevad järk-järgult uute, healoomuliste ravimeetodite tekkimise tõttu, kuid paljudel juhtudel on see endiselt ainus viis patoloogilise protsessi kiireks kõrvaldamiseks ja patsiendi elu päästmiseks.
dekompressiivne trepanatsioon viiakse läbi ilma aju sekkumiseta
Dekompressiivse trefineerimise (resektsiooni) põhjuseks on haigused, mis põhjustavad koljusisene rõhu kiiret ja ähvardavat suurenemist, samuti põhjustavad aju nihkumise normaalse asendiga võrreldes, põhjustades suure struktuuriga surmaohtu.
- Intrakraniaalne verejooks;
- Vigastused (närvikude purunemine, verevalumid kombineerituna hematoomidega jne);
- Aju abstsess;
- Suured mittekasutatavad kasvajad.
Selliste patsientide trepanatsioon on palliatiivne protseduur, mis ei kõrvalda haigust, kuid kõrvaldab kõige ohtlikumad komplikatsioonid (dislokatsioon).
Osteoplastika trepanatsioon on intrakraniaalse patoloogia kirurgilise ravi algusetapp, mis võimaldab juurdepääsu aju, veresoonte, membraanide juurde. Seda näidatakse aadressil:
- Kolju ja aju väärarengud;
- Tuumorid, mida saab kirurgiliselt eemaldada;
- Intratserebraalsed hematoomid;
- Vaskulaarne aneurüsm ja väärarengud;
- Abstsessid, aju ja membraanide parasiitsed kahjustused.
osteoplastiline trepanatsioon ajukirurgias
Kolju sees paikneva hematoomi eemaldamiseks võib kasutada nii resektsiooni trefineerimist, et vähendada survet ja vältida aju nihkumist haiguse ägeda perioodi jooksul kui ka osteoplastilist, kui arst soovib eemaldada verejooksu fookuse ja taastada peakudede terviklikkuse.
Ettevalmistused operatsiooniks
Vajadusel kuulub kraniaalõõnde tungimine olulisele kohale patsiendi hea ettevalmistus operatsiooniks. Kui on piisavalt aega, määrab arst põhjaliku uuringu, mis hõlmab mitte ainult laborikatseid, CT ja MRI, vaid ka kitsaste spetsialistide konsultatsioone, siseorganite uuringuid. On vaja kontrollida terapeut, kes otsustab patsiendi sekkumise ohutuse üle.
Kuid juhtub, et kraniumi avamine toimub kiiresti ja seejärel on kirurgil väga vähe aega ja patsiendil on vajalik minimaalne uuring, sealhulgas üld- ja biokeemilised vereanalüüsid, koagulogramm, MRI ja / või CT, et määrata aju seisund ja lokaliseerida patoloogiline protsess. Hädaolukorra trineerimise korral on elu päästmise vormis kasu suurem kui tõenäolised ohud kaasnevate haiguste juuresolekul ja kirurg otsustab tegutseda.
Kavandatava operatsiooni ajal on pärast kella kuus õhtul keelatud süüa ja juua enne päeva, patsient räägib uuesti kirurgi ja anestesioloogiga, võtab duši. Soovitav on lõõgastuda ja rahuneda ning tugeva ärevusega võib ette näha rahustid.
Enne pea peale sekkumist raseeritakse juukseid õrnalt, operatsioonivälja töödeldakse antiseptiliste lahustega, pea kinnitatakse soovitud asendisse. Anestesioloog tutvustab patsiendi anesteesiale ja kirurg jätkab manipuleerimist.
Kraniaalõõne avamist saab teha erinevatel viisidel, seega eristatakse järgmisi trepanatsiooniliike:
Sõltumata kavandatavast toimingust tuleb patsiendile teha üldanesteesiat (tavaliselt lämmastikoksiidi). Mõnel juhul viiakse trepanatsioon läbi lokaalanesteesias novokaiini lahusega. Tehisliku kopsu ventilatsiooni võimalikkuseks süstitakse lihasrelaksante. Tegevuspiirkond on hoolikalt raseeritud ja töödeldud antiseptiliste lahustega.
Osteoplastika trepanatsioon
Osteoplastiline trepanatsioon ei ole mõeldud ainult kolju avamiseks, vaid ka erinevate manipulatsioonide sissetungimiseks (hematoomi ja purunemiste eemaldamine pärast vigastust, turse) ning lõpptulemus peaks olema kudede, sealhulgas luu, terviklikkuse taastamine. Osteoplastilise trepanatsiooni korral naaseb luu fragment kohale, mistõttu moodustunud defekt kõrvaldatakse ja taaskasutamine ei ole enam vajalik.
Sellist tüüpi operatsiooni korral tehakse auku auk, kus tee kahjustatud ajuosa on lühim. Esimene etapp on pea pehmete kudede sisselõikamine hobuseraua kujul. On oluline, et selle klapi alus oleks allosas, sest nahale ja selle aluseks olevale koele sattuvad anumad liiguvad radiaalselt alt üles ja nende terviklikkust ei tohiks kahjustada, et tagada normaalne verevool ja paranemine. Klapi aluse laius on umbes 6-7 cm.
Kui aponeuroosiga naha-lihaste klapp on luupinnast eraldatud, siis langeb see maha, fikseeritakse soolalahuses või vesinikperoksiidis leotatud salvrätikutele ja kirurg läheb järgmisesse etappi - luu-periosteaal-klapi moodustumisse.
osteoplastilise trepanatsiooni etapid vastavalt Wagner-Wolfile
Periosteem lõigatakse ja helvestatakse vastavalt lõikuri läbimõõdule, millega kirurg teeb mitmeid auke. Aukude vahel asuvad luuosad lõigatakse välja Gigli nägi abil, kuid üks „hüppaja” jääb puutumata ja luu selles kohas on pragunenud. Luumiklapp periosteumi abil murdunud ala piirkonnas ühendatakse kolju külge.
Selleks, et kolju luu fragment pärast algset paigutamist ei kukuks, tehakse lõikamine 45 ° nurga all. Luuklapi välispinna pindala on suurem kui sisemine ja pärast selle fragmendi tagasipöördumist oma kohale on see kindlalt kinnitatud.
Olles jõudnud dura matereni, lõhustab kirurg seda ja siseneb kolju õõnsusse, kus ta saab tekitada kõik vajalikud manipulatsioonid. Pärast soovitud eesmärgi saavutamist õmble koe vastupidises järjekorras. Aju kõva ümbris õmmeldakse imenduvatest õmblustest, luuklapp naaseb kohale ja kinnitatakse traatide või paksud lõngadega, naha-lihaseline piirkond õmmeldakse katgutiga. Haavas on võimalik väljuda väljavoolu äravoolu. Õmblused eemaldatakse esimese nädala jooksul pärast operatsiooni.
Video: osteoplastika ravi
Resektsiooni trepanatsioon
Intrakraniaalse rõhu vähendamiseks viiakse läbi resektsiooni trepanatsioon, vastasel juhul nimetatakse seda dekompressiivseks. Sellisel juhul on vaja luua kolju kestev auk ja luu fragment täielikult eemaldada.
Resektsiooni trepanatsioon viiakse läbi intrakraniaalse kasvajaga, mida ei saa enam eemaldada, närvistruktuuride dislokatsiooni riskiga hematoomide tõttu suurenenud aju turse. Koht on tavaliselt ajaline piirkond. Selles tsoonis on kolju luu tugeva ajalihase all, nii et see katab treppimise akna ja aju on usaldusväärselt kaitstud võimalike kahjustuste eest. Lisaks annab ajaline dekompressiivne trepanatsioon parema kosmeetilise tulemuse võrreldes teiste võimalike tsoonidega.
resektsioon (dekompressiivne) treppimine vastavalt Cushingile
Operatsiooni alguses lõikab arst lihas-skeleti klapi lineaarselt või hobuseraua kujul, pöörab selle väljapoole, lõhustab ajaline lihas piki kiude ja lõikab periosteumi. Siis luuakse auk koos lõikuriga, mida laiendatakse spetsiaalsete Lueri luu lõikurite abil. Selle tulemuseks on ümmargune reieluu, mille läbimõõt varieerub vahemikus 5-6 cm kuni 10 cm.
Pärast luu fragmendi eemaldamist uurib kirurg aju dura mater, mis tugeva intrakraniaalse hüpertensiooniga võib olla pingeline ja kiirgab. Sellisel juhul on see kohe ohtlik, sest see aju võib kiiresti trefineerimisakna poole liikuda, mis põhjustab suurele kaelaosa avale kahjustusi ja kiilu. Täiendava dekompressiooni korral eemaldatakse seljaaju vedelik väikeste portsjonite poolt nimmepunkti abil, seejärel dura mater.
Toiming lõpeb kudede järjestikuse õmblemisega, välja arvatud aju kõva kest. Luude piirkond, nagu osteoplastilise kirurgia korral, ei sobi, kuid hiljem võib see defekt sünteetiliste materjalide abil kõrvaldada.
Video: Nõukogude haridusfilmi resektsiooni trepanelist
Operatsioonijärgne periood ja taastumine
Pärast sekkumist viiakse patsient intensiivravi osakonda või operatsioonijärgsesse hooldusosakonda, kus arstid jälgivad hoolikalt elutähtsate organite funktsiooni. Teisel päeval pärast operatsioonijärgset perioodi kantakse patsient neurokirurgiasse ja kulutab seal kuni kaks nädalat.
Väga oluline on heitvee äravoolu kontrollimine, samuti resektsioonijälgimise auk. Sidemete turse, näokudede turse, silmaümbrused võivad tähendada peaaju turse ja postoperatiivse hematoomi ilmnemist.
Trepanatsiooniga kaasneb suur risk mitmesuguste tüsistuste tekkeks, kaasa arvatud haavandeid põletikulised põletikulised protsessid, meningiit ja entsefaliit, sekundaarsed hematoosid, mille hemostaas on ebapiisav, õmblushäired jne.
Kraniotomiumi tagajärjed võivad olla mitmesugused neuroloogilised häired meningide, veresoonte ja ajukude kahjustumise korral: motoorsete ja sensoorsete sfääride häired, luure, konvulsiivne sündroom. Varajase postoperatiivse perioodi väga ohtlikuks komplikatsiooniks loetakse ajuvedeliku vedeliku väljavool haavast, mis on täis infektsiooni lisamist meningoentsefaliidi tekkega.
Trepanatsiooni kauged tulemused on kolju deformatsioon pärast luupiirkonna resekteerimist, keloidse armee moodustumine, mis rikub regenereerimisprotsesse. Need protsessid nõuavad kirurgilist korrigeerimist. Ajukoe kaitsmiseks ja kosmeetilistel eesmärkidel suletakse pärast resektsiooni trepteerimist auk sünteetiliste plaatidega.
Mõned patsiendid pärast kolju eemaldamist kaebavad sagedaste peavalude, pearingluse, mälukaotuse ja jõudluse vähenemise, väsimuse ja psühho-emotsionaalse ebamugavuse pärast. Võimalik valu operatsioonijärgses armis. Paljud operatsioonijärgsed sümptomid ei ole seotud sekkumisega, vaid aju patoloogiaga, mis oli trefineerimise (hematoomi, kontusiooni jne) peamine põhjus.
Kraniotomiajärgne taastumine hõlmab nii raviravi kui ka neuroloogiliste häirete kõrvaldamist, patsiendi sotsiaalset ja tööalast kohanemist. Enne õmbluste eemaldamist on vajalik haava hooldus, sealhulgas igapäevane seire ja sidemete muutmine. Sa võid juukseid pesta mitte varem kui kaks nädalat pärast operatsiooni.
Tugeva valu korral näidatakse krampide - krambivastaste ravimite puhul - valuvaigistid, võib arst määrata ja rahustada tugevat ärevust või agitatsiooni. Konservatiivne ravi pärast operatsiooni määratakse selle patoloogia olemuse järgi, mis viis patsiendi operatsioonitabeli juurde.
Aju erinevate osade lüüasaamisega võidakse patsienti koolitada kõndima, rääkima, taastama mälu ja muid häiritud funktsioone. Näidatakse täielikku psühho-emotsionaalset puhkust, on parem keelduda füüsilisest pingutusest. Rehabilitatsioonietapis mängivad olulist rolli patsiendi sugulased, kes juba kodus saavad aidata toime tulla mõningate ebamugavustega igapäevaelus (näiteks duši valmistamine või toidu valmistamine).
Enamik patsiente ja nende sugulasi on mures selle pärast, kas pärast operatsiooni luuakse puue. Kindlat vastust ei ole. Trepanatsioon ise ei ole põhjuseks puuete rühma kindlaksmääramisele ja kõik sõltub neuroloogiliste häirete ja puudega. Kui operatsioon oli edukas, ei ole komplikatsioone, patsient naaseb tavapärase elu ja töö juurde, siis ei tohiks arvestada puue.
Raske ajukahjustuse paralüüsi ja pareesiga, kõne, mõtlemise, mälu jms kahjustamise korral vajab patsient täiendavat hooldust ja ei saa mitte ainult tööle minna, vaid ka iseenda eest hoolitseda. Loomulikult nõuavad sellised juhtumid puude kindlaksmääramist. Pärast kolju kraniotomiat määrab invaliidsusgrupi eri spetsialistide eriarstiabi ja see sõltub patsiendi seisundi tõsidusest ja puude astmest.
Kraniotomia - toimimine, tagajärjed ja taastumine
Operatsioon viidi läbi antiikajast, BC. Vana-Kreeka tervendaja Hippokratese kirjutistes kirjeldatakse seda üksikasjalikult. Kuid isegi meie aja jooksul on selline operatsioon üks raskemaid ja riskantsemaid. Selle läbiviimiseks on vaja tõsiseid ütlusi.
Mis on craniotomy?
Meditsiiniterminoloogias kasutatakse nime ladina keeles - trepanatio või prantsuse keeles - trépanation. See on kirurgiline operatsioon, kus kolju avatakse selleks, et saada juurdepääs kasvajatele, hematoomidele ja teistele aju sees olevatele struktuuridele. Aitab säästa inimese elu, vähendades kiiresti koljusisene rõhku. Operatsioon toimub üldanesteesia ajal, samas kui patsient ei tunne midagi.
Miks teha kolju trepeerimine
Operatsioon toimub ainult juhul, kui on tõsine oht inimeste elule. Enamikul juhtudel on kolju treparatsioon hematoomiga ja aju dislokatsiooniga. Muud tähised on järgmised:
- põletikulised nakkuslikud protsessid ajus;
- koljuhaavad;
- onkoloogilised vormid;
- verejooksu tagajärjed pärast insulti;
- verehüübed;
- suurenenud koljusisene rõhk;
- veresoonte probleemid;
- aju kudede saamine biopsiaks.
Sõltuvalt probleemist tehakse trepanatsioon kolju ühel või kahel küljel. Kahju tüübi järgi lokaliseerida toimingud:
- ajalises piirkonnas - ajaline;
- esiosas - eesmine ja kaheharuline;
- tagumise kraniaalse fossa - suboccipital trepanations lähedal.
Osteoplastiline kraniotoomia
Eri tüüpi operatsioonid aitavad saada iga haiguse jaoks soovitud tulemust. Kõige sagedamini kasutatav osteoplastiline kraniotoomia (t. Cranii osteoplastica). Seda meetodit nimetatakse traditsiooniliseks. Kolju põhjas tehakse nurga all hobuserauakujuline või ovaalne sisselõige, luu eemaldatakse mõnda aega ja aju töödeldakse. Luu kude ja nahk tagasi.
Kolju dekompressioon
Kõrge koljusisene rõhu vähendamiseks mittetöötavates kasvajates teostatakse t. kolju dekompressiivsus või dekompressioon. Tehnika sai nime "pärast Cushingi" kirurgi auks, kes tegi selle esimest korda. Kui kasvaja olemasolu on teada, tehakse selle peale dekompressiooni trefineerimise aken. Kui seda ei ole võimalik täpselt kindlaks teha, tehakse ajalise luu piirkonnas hobuseraua vormis dekompressiooni sisselõige, mis on alla pööratud. Parempoolne parempoolne ja vasakukäeline. Seda tehakse nii, et kõnehäireid ei esine.
Kolju kraniotomia
Teadvusel oleval patsiendil, nagu stereotaksias, teostatakse ajus kranioektoomia või kolju kraniotomia. Kirurgilise ravi ajal närvilõpmetega peanaha pindala on lokaalanesteesia all. Lisaks saab ta erilist rahustitunnet, et vähendada hirmu tunnet. Arst saab jälgida patsiendi reaktsiooni. Vajadusel manustatakse talle üldanesteesiat. Kui osa eemaldatud luust ei saa tagasi oma kohale, asendatakse see kunstliku või kranioplastikaga.
Kolju resektsioon
Sellise vaate nagu resektsioonikraniotoomia (t. Cranii resectionalis) ajal laieneb avaus soovitud sisselõikele. Manipuleeritakse ajus, kuid luu plaati ei tagastata. Viilutuskohal asetage nahast plaaster. Pärast resekteerimist treppimisega saab inimene laialdase avamise korral tõsise puuduse. See ei paista mitte ainult esteetiliselt meeldivana, vaid tekitab ka patsiendile ebamugavusi - pehme kude võib igal ajal kahjustuda.
Kuidas kolju eemaldamine toimub
Enne kolju avamist valmistab arst patsiendi operatsiooniks. Patsient peab:
- Nädala jooksul lõpetage vere hõrenemise ravimite joomine.
- Lõpetage suitsetamine ja alkoholi joomine.
- Päeva jooksul keelduge süüa ja juua.
Kõik toimingud viiakse läbi järjest:
- Patsient asetatakse diivanile, pea on fikseeritud.
- Sisestage anesteesia.
- Töötavas piirkonnas raseerige juukseid.
- Tehke naha lõikus ja eraldage see kolju eest.
- Puurida väikeseid auke puurkaevu ja Polenovi saagimisjuhist kasutades ümardatakse luuklapi kontuur läbi aukude.
- Lõikaosa eemaldatakse.
- Eemaldati dura mater.
- Kraniaalõõne probleem on kõrvaldatud. See operatsiooni osa on pikim ja võib kesta mitu tundi.
- Luu klapp on paigaldatud ja kinnitatud kruvide ja titaanplaatidega, vajadusel osteo plastikuga.
- Nahk kantakse peal ja õmmeldakse.
Taastusravi pärast kraniotomiat
Esimene päev pärast operatsiooni lõppu on patsient intensiivravi, mis on seotud instrumentidega. Järgmised 3–7 päeva tuleks haiglas viibida arstide järelevalve all. See periood, mis on ette nähtud taastumiseks pärast kolju korrastamist, on väga tingimuslik, kui inimesel on tüsistusi, võib see suureneda. Taastusravi ajal on patsiendile määratud ravim:
- valuvaigistid;
- antibiootikumid põletiku vältimiseks;
- antiemeetilised;
- rahustid;
- krambivastased ained;
- steroidsed ravimid, mis eemaldavad kehast liigse vee.
Pärast päeva möödub haavast steriilne sidemega. Haava ümbritsevat nahka tuleb pidevalt töödelda ja hoida puhtana. Pärast 2 päeva möödumist lastakse patsiendil püsti tõusta ja natuke kõndida. Pärast eluruumide lõpetamist jätkub taastusravi. Järgige kindlasti järgmisi tingimusi:
- ärge tõstke üle 3 kg kaaluvaid esemeid;
- suitsetamisest loobuda;
- kõrvaldada närviline põnevus;
- lõpetada kõneteraapiaga kursus kõne taastamiseks;
- nii vähe kui võimalik;
- minna arsti määratud dieedile;
- teha lühikesi jalutuskäike iga päev järelevalve all.
See peaks olema väga tähelepanelikult jälgitav isiku emotsionaalne seisund pärast operatsiooni. Mõned inimesed on altid depressioonile ja närvikahjustustele. Neid tuleb vajalike häirete eest kaitsta hoolikalt ja tähelepanelikult. Kui sa ei suuda end ärevusega toime tulla, peate ühendust võtma psühholoogiga.
Kraniotomia tagajärjed
Isegi kaasaegse meditsiinilise arengu tasemel on keha kõige vähem uuritud ala inimese aju. Sel põhjusel teostatakse selliseid toiminguid ainult viimase abinõuna, kui ei ole muud võimalust. Operatsioon võib tuua leevendust või põhjustada uusi tüsistusi. Patsienti hoiatatakse eelnevalt, et pärast kolju korrastamist võivad tagajärjed olla:
- kooma;
- verejooks;
- sagedased peavalud;
- iiveldus ja oksendamine;
- kõrge temperatuur;
- närvisüsteemi häired;
- turse;
- kuulmise, nägemise, kõne ja mälu kahjustamine;
- seedetrakti ja kuseteede rike;
- krambid;
- jäsemete halvatus;
- infektsioonid.
Puudus pärast kraniotomiat
Paljud inimesed on mures küsimuse pärast - kas puuet antakse pärast kraniotomiat. Kuid ükski arst ei saa eelnevalt vastata. Kui operatsioon on edukas, siis kui patsient kiiresti taastub ja läheb ilma abita, siis ei saa pärast kolju trepeerimist invaliidsust anda. Kui tekivad komplikatsioonid, millega patsient ei suuda elada täies elus, saadetakse ta meditsiiniseadmesse. See koosneb mitmest pädevast spetsialistist, kes määravad elutähtsate funktsioonide kahjustamise taseme. Kui seisund paraneb, eemaldatakse puude rühm.
Elu pärast kraniotomiat
Manipuleerimine, kui see möödub ilma tagajärgedeta, aitab patsiendil normaalset elu pärast kraniotomiat. Siiski on mõningaid piiranguid, mida tuleb järgida:
- keelduda spordi mängimisest;
- külastada regulaarselt meditsiiniasutust, et seisundit jälgida;
- vähendada korduvate hematoomide tõenäosust.
Toimingud kolju peal
Kirurgiline operatsioon koljus on suur hulk kirurgilisi sekkumisi, mille eesmärk on kõrvaldada luudefektid, paigutada ümber obstruktiivsed fragmendid (vigastuste korral), korrigeerida selle kuju, samuti eemaldada mädased fookused ja neoplasmid ajus.
Suurem osa aju operatsioonidest ja diagnostilistest manipulatsioonidest toimub läbi kolju luude pääsemise - trepeerimise või lõikurite avade ülekattega. Kolju luudel toimuvatel eesmärkidel võib olla erinevad eesmärgid, mõnikord on need vaid üks ulatuslikum kirurgiline sekkumine ajusse ja mõnel juhul on otseselt suunatud kolju luu defektide kõrvaldamisele. Selle plaani kõigi kirurgiliste sekkumiste seas kasutatakse kõige sagedamini kolju, plastikust operatsioone kolju ja rekonstrueerimist kolju arengu korral.
Ettevalmistus kolju operatsiooniks
Enne kirurgilist sekkumist kolju läbib patsient põhjalikult kõik elundid ja süsteemid, et välistada võimalikud operatsioonijärgsed tüsistused ja tuvastada varjatud haigusi, mis võivad olla selle operatsiooni jaoks vastunäidustatud. Pärast kõigi diagnostiliste protseduuride tulemuste analüüsimist on ette nähtud operatsioonipäev.
Verejooksu ärahoidmiseks operatsiooni ajal ja pärast seda peab patsient vähemalt nädal enne planeeritud kirurgilist sekkumist keelduma mittesteroidsete põletikuvastaste ravimite, vere hõrenemise ravimite ja alkohoolsete jookide kasutamisest. Patsienti teavitatakse, et ta peab operatsiooni päeval haiglasse minema tühja kõhuga. Enne operatsiooni selgitatakse patsiendi tundlikkust ravimite, eriti anesteetikumide suhtes, mida kavatsetakse kasutada kirurgilise sekkumise protsessis.
Patsienti teavitatakse operatsiooni kulgemisest, sellest, mida ta rakendamisprotsessis tunneb, võimalike riskide kohta ning samuti kirjutab patsient kirjaliku nõusoleku operatiivseks sekkumiseks. Pärast seda, kui patsient on operatsiooniruumi kolinud, paigutatakse ta operatsioonilauda, juuksed raseeritakse operatsioonivälja piirkonnas, nahk töödeldakse joodi lahusega, viiakse läbi anesteesia.
Anesteesia kolju operatsiooni ajal
Kirurgilise sekkumise taktika koljus hõlmab kohaliku tuimestuse ja anesteesia kasutamist, konkreetse anesteesia meetodi valik tehakse iga patsiendi jaoks eraldi. Lokaalse infiltratsioonianesteesia korral anesteesiaga lõigatakse pehme kude planeeritud kirurgilise sekkumise piirkonnas, selleks kasutatakse sageli lidokaiini, novokaiini, ultracaini ja nende analoogide lahust. Kui arst otsustab kasutada anesteesiat, süstitakse anesteetikum intravenoosselt.
Kolju operatsioonimeetodid
Igal kolju operatsioonil on operatsiooni käigus oma tunnusjooned, kuid siiski on mitmeid manipuleerimisi, mis üldistavad sellise plaani kirurgiliste sekkumiste kogu rühma jaoks. Esimene asi, mis alustab igasugust operatsiooni kolju peal, on pea pehmete kudede dissekteerimine planeeritud läbitungimise läbi luu struktuuride piirkonnas. Pehmed koed on kinnitatud spetsiaalse klambriga, et parandada luude ligipääsu. Kirurgiline väli on vooderdatud steriilsete salvrätikutega. Järgnevalt toimub sekkumine otse kolju luu struktuuridega (trepanning, freesimisava paigaldamine, luu fragmentide kõrvutamine, implantaadi sisestamine jne). Kolju karbis oleva augu saamiseks on väga oluline, et kirurg oleks väga tähelepanelik, kuna igasugune ebaõige liikumine võib põhjustada mitmeid komplikatsioone. Pärast kõikide manipulatsioonide teostamist kolju ja aju struktuuri luudega (kui operatsioon hõlmab), õmmeldakse pea pehmed koed ja rakendatakse aseptilist sidet.
Pärast operatsiooni lõpetamist liigub patsient postoperatiivsesse kogudusse, kus uuritakse kõiki tema keha elutähtsaid funktsioone. Teostatud sekkumise jälgimiseks viiakse läbi CT-skaneerimine, MRI või pea radiograafiline uurimine. Haiglas viibimise kestus on tingitud operatsiooni iseloomust, väikestest sekkumistest (aju biopsia jms). Piisav on üks või kaks päeva statsionaarset ravi ning suurte ja raskete operatsioonide puhul, samuti operatsioonijärgsete tüsistuste esinemise korral, võib patsient haiglas viibida pikka aega.. Normaalse postoperatiivse perioodi jooksul eemaldatakse õmblused pea pehmete kudede peal 7-10 päeva pärast.
Vastunäidustused toimingutele
Kirurgiline operatsioon kolju juures on vastunäidustatud järgmistel juhtudel:
- raske patsiendi üldine seisund;
- raskete somaatiliste haiguste (diabeet, hingamis-, neeru- ja südamepuudulikkus) dekompenseeriva etapi olemasolu;
- vere hüübimishäired;
- patsiendi vanus üle 75 aasta;
- ägedate põletikuliste põletikuliste protsesside olemasolu.
Lisaks ei tohiks patsiendi eluga seotud riskid, nagu iga kirurgilise protseduuri puhul, mingil juhul ületada riske selle puudumise korral, kuna see on üks operatsiooni põhireegleid.
Kallide toimingute tüsistused
See kirurgiliste sekkumiste rühm on väga tõsine ja nõuab kõrgelt kvalifitseeritud spetsialisti, kes seda teeb. Enne operatsiooni teavitatakse patsienti võimalikest tüsistustest, mis võivad ilmneda:
- hemorraagilised nähtused;
- operatsioonijärgne haavainfektsioon;
- aju turse;
- üldise seisundi rikkumine pärast tuimastust (pearinglus, õhupuudus, vererõhu langus);
- nägemishäired;
- närvisüsteemi düsfunktsionaalsed häired (mälu halvenemine, mõtlemine, kõne);
- krambid;
- halvatus jne.
Nende komplikatsioonide minimeerimiseks operatsioonijärgsel perioodil peab olema arsti järelevalve all ja järgima kõiki soovitusi.
Kallide toimingute tüsistused
See kirurgiliste sekkumiste rühm on väga tõsine ja nõuab kõrgelt kvalifitseeritud spetsialisti, kes seda teeb. Enne operatsiooni teavitatakse patsienti võimalikest tüsistustest, mis võivad ilmneda:
- hemorraagilised nähtused;
- operatsioonijärgne haavainfektsioon;
- aju turse;
- üldise seisundi rikkumine pärast tuimastust (pearinglus, õhupuudus, vererõhu langus);
- nägemishäired;
- närvisüsteemi düsfunktsionaalsed häired (mälu halvenemine, mõtlemine, kõne);
- krambid;
- halvatus jne.
Nende komplikatsioonide minimeerimiseks operatsioonijärgsel perioodil peab olema arsti järelevalve all ja järgima kõiki soovitusi.
Kuidas kolju eemaldamine toimub
Hoolimata asjaolust, et inimkond ei tea kõike aju kohta, on meie aja neurokirurgia saavutanud suurt edu. Kuid olenemata sellest, kui suur on aju operatsioonide tase, põhjustab fraas "craniotomy" enamiku inimeste jaoks ebameeldivaid ühendusi. Kuid see keeruline ja kauakestev operatsioon päästis palju elusid. Sellise operatsiooni näidustuste puhul võib selle tüübi ja võimalike tagajärgede kohta lugeda käesolevas artiklis.
Ajalooline taust
Neurokirurgias nimetatakse trefineerimist, tehes auku mis tahes koljuosasse, et pääseda otse ajukoes. Kuid sellist kirurgilist sekkumist ei ole vaja kaaluda kui kaasaegse meditsiini leiutist. Arheoloogilised leiud näitavad, et meie esivanemad oleksid võinud puurida augud tervenemise eesmärgil mitu tuhat aastat tagasi. Hilisest paleoolistlikust ajastust (40–11 tuhat aastat tagasi) kasutati peaaegu kõiki planeedi nurki. Operatsiooni kasutasid iidsed kreeka ja rooma arstid, mitmete Aafrika, Lõuna-Ameerika ja Vaikse ookeani lõunaosa tervendajad.
Hippokrates pakkus peaga haavade ravimeetodiks trepanatsiooni, sealhulgas luukoe fragmentide eemaldamist ajust pärast vigastust. Selle protseduuri jaoks tulid tema järgijad välja spetsiaalse külviku. Peruu iidse tsivilisatsiooni kultuuri eelajaloolised trepanatsioonid viidi läbi tseremoonilise nuga tumi nime all. Vaikse ookeani lõunaosa elanikud tegid operatsioone järsult teritatud merekarpide abil. Euroopas kasutati samale otstarbele flintit ja obsidiaani.
Trepeerimise eesmärk ei olnud alati avada aju täiendavate manipulatsioonide jaoks. Antiikajast oli auk koljus sageli väljapääs kurjade vaimude jaoks, keda peeti haiguse põhjuseks. Samuti tundus, et kolju auk on omamoodi kanal eriteadmiste ja vaimse kogemuse saamiseks. Egiptuses olid vaaraod sellisele operatsioonile allutatud, arvatavasti nii, et pärast surma oleks hing kergem kehast lahkuda.
Hoolimata nõuetekohaste sanitaartingimuste ja ravimite taastusravi puudumisest pärast kraniotomiat, ei suutnud paljudel juhtudel eelajalooliste kirurgide patsiendid mitte ainult elada, vaid ka paljude aastate jooksul elada koos peaga kaetud auguga.
Trepanatsioonide tüübid ja näidud neile
Kaasaegses meditsiinis nimetatakse kraniotomiat ka kraniotoomiks (kuid mitte aju trefiiniks). Teine nimi ei muuda asjaolu, et tegemist on väga keeruka kirurgilise protseduuriga. Uute meetodite tekkimine paljude aju haiguste raviks võimaldab teil seda varem harva kasutada. Sellegipoolest toimub neurokirurgilises praktikas kaks tüüpi selliseid operatsioone - osteoplastiline, resektsiooni trepanatsioon.
Osteoplastilise kraniotomia tunnused
Trepanatsioon toimub siis, kui peate kirurgiliseks raviks otse kolju sisu juurde pääsema:
- kolju, aju väärarengud;
- kasvajad;
- intratserebraalsed hematoomid (näiteks hemorraagilise insultiga);
- veresoonte aneurüsm;
- abstsessid;
- aju kahjustused parasiitide poolt.
Operatsioon algab reieluu asukoha valimisega: see peaks olema kahjustatud piirkonnale võimalikult lähedal. Esiteks lõikab kirurg hobuseraua pehme koe kujul nii, et klapi alus paikneb alumises osas, kuna veresooned liiguvad alt üles ja on väga oluline mitte rikkuda nende terviklikkust. Peale selle lõigatakse periosteum ja luu spetsiaalseid tööriistu kasutades 45 ° nurga all. Selline lõikenurk on vajalik selleks, et luuklapi välispind ületaks sisepinda ja kolju terviklikkuse taastamisel ei kao ekstraheeritud fragment sissepoole. Dura mater saavutamisel teeb kirurg manipulatsioonid otse koljuõõnde (eemaldab kasvaja, kõrvaldab verejooksu).
Craniotomy lõpeb õmblemisega:
- aju tugev kate on õmmeldud lahutavate niitidega;
- klapp on fikseeritud spetsiaalse keermega või traadiga;
- nahk ja lihased õmmeldakse katgutiga.
Korrektsiooni läbiviimine
Resektsioonkraniotoomia ettekäändeks on patoloogiad, mis tekitavad intrakraniaalse rõhu kiiret kasvu, eluohtlikku või aitavad kaasa aju struktuuride nihkumisele, mis on täis nende rikkumist ja surma. Need tingimused hõlmavad järgmist:
- aju verejooks;
- aju turse;
- vigastused (muljutised, hematoomid, koe purustamine mõju tagajärjel);
- suured mittetöötavad kasvajad.
Sellistel juhtudel on trepanatsioon palliatiivne protseduur, see tähendab, et see ei kõrvalda haigust, vaid kõrvaldab ainult ohtliku komplikatsiooni.
Kolju resektsioonkraniotomiat nimetatakse ka dekompressiooniks, kuna see viiakse läbi kolju sees oleva rõhu vähendamiseks. Selle eripära on see, et luu fragmenti ei tagastata saidile. Kui aja jooksul kaob eluoht oht, võib augu sulgeda sünteetilise materjaliga.
Parim koht operatsiooniks on ajavöönd. Siin kaitseb aju vooder pärast luuklapi eemaldamist võimsa ajaline lihas.
Kuidas on kolju resektsiooni trepanatsioon? Nagu osteoplastilise kraniotomia korral, lõigatakse pehmed koed ja luu. Luufragment eemaldatakse nii, et ava läbimõõt on 5 - 10 cm, olles avastanud aju membraani turse, ei kiirusta kirurg seda seda nii, et aju struktuurid ei liigu. Intrakraniaalse hüpertensiooni kõrvaldamiseks peate kõigepealt tegema mitmeid tserebrospinaalvedeliku läbitorkamisi ja seejärel lõikama aju vooder. Sellise manipuleerimise korral õmmeldakse koed (va dura mater).
Igasugune Craniotomy võib kesta mitu tundi ja seda kasutatakse ainult tõsiste näidustuste puhul, mis ohustavad patsiendi elu. Keegi ei tee sellist operatsiooni, näiteks mikrostraktoriga - selle tagajärgede kõrvaldamiseks on healoomulisi ravimeetodeid.
Trepaani vastunäidustused on terminaalsed tingimused (raske šokk, transtsendentaalne kooma) ja septilised protsessid.
Võimalikud tüsistused
Operatsioon viiakse läbi üldanesteesias, mõnel juhul toimub osa sekkumisest lokaalanesteesia all, st inimene on teadlik. Pärast trepanatsiooni saabub patsient intensiivravi osakonda või operatsioonijärgsesse hooldusosakonda. Kui patsient ilma juhtumita taastub, viiakse ta neurokirurgia osakonda, viibimise kestus on umbes 2 nädalat.
Trepanatsiooni (anesteesia) tagajärjed võivad olla janu, peavalu, kuid see ei ole kriitiline. Kuid näo turse, silmade ümber tekkinud verevalumid võivad viidata aju turse progresseerumisele. Pärast operatsiooni on mitmeid muid võimalikke tüsistusi.
- Põletikuliste protsesside esinemine haavas, entsefaliit, meningiit on infektsiooni tagajärg.
- Neuroloogilised häired (krambid, liikumise koordineerimise probleemid, intellektuaalse sfääri häired) on seotud meningi ja kudede kahjustamisega.
- Kolju deformatsioon pärast osa luu eemaldamist, keloid-armi moodustumine.
Ebameeldivad tagajärjed pärast kraniotomiat (peavalu, pearinglus, mäluhäired) võivad olla seotud mitte niivõrd operatsiooniga, kui ajuhaigusega, mille tõttu sekkumine toimus.
Taastamise protsess
Kraniotoomia järgne rehabilitatsiooniperiood kestab erinevatel aegadel, sõltuvalt aju patoloogiast. Esmalt on vaja haava hoolikat hoolitsemist, õmbluste juhtimist. Tugevad valud leevendavad valuvaigistid, rahustite poolt põhjustatud tõsine ärevus. Patsient on soovitatav füüsiline ja emotsionaalne rahu - kui kaua ei saa tööle minna, ütleb arst.
Kiireima taastumise jaoks võib arst soovitada dieeti. Tõenäoliselt tuleb teil minna õigele toitumisele, loobudes toiduainetest, mis suurendavad survet ja ummistavad kolesterooliga veresooni. Need on kofeiinijookid, alkohol, rasvane, praetud toit.
Kui haigus on kahjustanud aju teatud osi ja funktsionaalne kahjustus, ei ole trefineerimine võimeline kõike korrektselt asetama. Sellistes olukordades võib taastusravi hõlmata vajadust kõndida, kõnelda jne.
Kui ajuhaigus on põhjustanud pöördumatuid protsesse ja inimene ei suuda ennast teenida, luuakse puude rühm. Kraniotoomia ise ei ole aga puude määramise põhjuseks, kui patsient jätkab elamist nii nagu enne operatsiooni.
Operatsioonid kolju ja aju juures
Ajuoperatsiooni näidustused võivad olla erinevad haigused: tuumorid, aju aneurüsmid, intratserebraalsed hematoomid, kolju ja aju traumaatilised vigastused, deformatsioonid, mõned parasiit- ja põletikulised haigused ning mitmed teised.
Kolju ja aju operatsioonid erinevad sõltuvalt ligipääsu olemusest ja radikaalse kirurgia astmest.
Lisaks võivad nad olla diagnostilised ja terapeutilised.
Freesimisavad. Väikesed aukud, tavaliselt 1,5–2 cm läbimõõduga kolju, tehakse peamiselt diagnostiliste uuringute tegemiseks: koljusisene hematoomide avastamine kraniocerebraalses vigastuses, ajupunktsiooni tekitamine, et saada patoloogilise koe fragment histoloogiliseks uurimiseks või aju vatsakeste punktsiooniks.
Lõikeavad kattuvad tüüpilistes kohtades väikeste naha sisselõike kaudu. Selle toimingu teostamiseks kasutatakse mitmesuguseid trepaneid, kõige levinumad on mehaanilised, elektrilised ja pneumaatilised treppid. Lõikurid, mille abil luuakse kolju, on oma struktuuri ja suuruse poolest erinevad. Mõnel juhul kasutatakse nn kroonlõikureid, mida kasutatakse ringi lõikamiseks kolju luudes, mida saab paigutada pärast operatsiooni lõppu.
Kraniotomia (kraniotoomia). Eristage kolju resektsiooni ja osteoplastilise trepanatsiooni vahel.
Resection trepanation - on eemaldada osa kolju. Selleks asetatakse freesimisava, mis seejärel luu nippide abil laiendatakse soovitud suurusele. Kroonilise ajukahjustuse korral tehakse resektsioonide trepatsatsioon tavaliselt aju dekompressiooni eesmärgil, kui intrakraniaalne rõhk on järsult suurenenud või kui luumurru terviklikkuse säilitamiseks ei ole võimalik teha mitut luumurdu. Lisaks kasutatakse tagumise kraniaalfossa töötamise ajal resektsiooni trepanatsiooni. Luu resektsioon selles valdkonnas on tehniliselt lihtsam kui osteoplastiline trepanatsioon. Samal ajal kaitseb tugeva silmakoopalihase kiht usaldusväärselt tagumise kraniaalse fossa struktuure võimalike kahjustuste eest ja luu säilitamine nendel juhtudel ei ole nii tähtis kui aju poolkeral toimuvate operatsioonide ajal supratentooriliste protsesside ajal.
Osteoplastika trepanatsioon seisneb soovitud konfiguratsiooni ja suurusega luuklapi moodustamises, mis pärast operatsiooni lõpuleviimist asetatakse kohale ja kinnitatakse õmblustega. Kraniotomia asukoha määrab patoloogilise protsessi lokaliseerimine. Treplatsiooni teostamisel peaks kirurg olema hästi orienteeritud aju kolju ja peamiste anatoomiliste struktuuride vahelises suhetes, peamiselt nagu külgmine (sylvieva) sulcus, mis eraldab ajalise lõpu eesmise, tsentraalse (konvoluuti) soonest, kesksest gyrusest jne.
On olemas mitmesuguseid meetodeid ja skeeme nende vormide projitseerimiseks kolju külge. Üks Krenleini pakutud skeemidest. Sylvia soone ja rolandi soone projektsiooni määramiseks soovitab ta järgmist tehnikat. Esialgu joonistatakse algjoon läbi sisemise kuulekanali ja orbiidi alumise serva, seejärel tõmmatakse orbiidi ülemisest servast esimese reaga paralleelselt teine rida. Zygomaatse luu keskelt taastatakse risti, mille lõikepunkt ülemise horisontaaljoonega on Rolandi korpuse madalaim punkt, et määrata selle suunda, millesse selle ülemine punkt määratakse. See vastab risti, mis läbib mastoidprotsessi, ja kolju kumer pind. Rolandi soone ja ülemise horisontaalse joone projektsioonist moodustuva nurga kaldeosa määrab sylviumise sooni.
Sõltuvalt protsessi lokaliseerimisest (kasvaja, hematoom, abstsess jne), mille käigus viiakse läbi trepanatsioon, tehakse vastavas piirkonnas naha sisselõiked. Kõige sagedamini kasutatavad hobuserauad lõikuvad kolju aluse poole. Kasutatakse ka sirgeid kärpeid. Kosmeetilistel eesmärkidel kasutatavate neurokirurgiliste operatsioonide puhul kasutatakse peamiselt sisselõiget, mis paiknevad peanahas.
Kui kärbitakse eesmise ajapiirkonnas, on soovitav säilitada kõrva ääres paikneva pealispinna ajutise arteri peamised kärud.
Trefiini abil moodustub moodustunud luuklapi ümbermõõt mitmed freesimisavad (tavaliselt 4–5). Oluline on, et lõikurite avad paikneksid naha sisselõikest teatud kaugusel, et vältida jämedate Cicatricial-adhesioonide teket. Spetsiaalse juhtme abil hoitakse külgnevate veski aukude vahel luu all juhte (Gigli) ja luu lõigatakse mööda kogu perimeetrit. Luude transplantaadi kukkumise vältimiseks lõigatakse luu nihutamisega nurga all
Klapi periosteaalsete lihaste „jalgade“ piirkonnas luu luuakse ainult siis, kui luu tõstetakse spetsiaalsete luu liftide abil.
Viimastel aastatel on üha enam kasutatud spetsiaalseid pneumaatilisi ja elektrilisi luumurde, mis võimaldavad lõigata ükskõik millise suuruse ja konfiguratsiooniga luugooge ühest freesimisavast. Craniotomy lõpus olev spetsiaalne jalg koorib luu liikumise ajal dura mater. Luude lõikamine toimub õhukese, kiiresti pöörleva lõikuriga.
Dura mater lõigud võivad olla erineva konfiguratsiooniga, sõltuvalt patoloogilise protsessi suurusest ja suurusest, millele juurdepääs on planeeritud. Kasutatakse U-kujulisi, ristikujulisi ja patchwork-kärpeid.
Kui operatsioon on lõpule jõudnud, siis kui aju olek võimaldab, on vaja katkestada või katkeda õmblusmaterjaliga võimalikult tihedalt sulgeda dura mater.
Juhtudel, kus pärast operatsiooni on dura mater defekt, peab see olema suletud. Selleks võib kasutada spetsiaalselt töödeldud cadaveric dura mater, fascia lata, aponeurosis või periosteum.
Luudest verejooksu peatamiseks töödeldakse lõikekohta ja luuklapi sisepinda kirurgilise vahaga.
Epideruraalsete postoperatiivsete hematoomide vältimiseks õmmeldakse mantel periosteumiga mitmes kohas luuava perimeetri ümber.
Operatsioonijärgses veres operatsioonijärgse kogunemise riski vähendamiseks eraldatakse luuklapp periosteumist ja lihastest kogu operatsiooni ajal ning hoitakse operatsiooni ajal naatriumkloriidi isotoonilises lahuses, operatsiooni lõpus asetatakse luuklapp ja kinnitatakse luuõmblustega. Selleks kattuvad õhukesed bursid luude mõlemal pool luudega, mille kaudu tõmmatakse spetsiaalne traat või vastupidavad ligandid.
Kaasaegses neurokirurgias kasutatakse üha enam ulatuslikke basaalseid lähenemisi kolju aluse luude resektsiooniga. Sellised ligipääsud on vajalikud tuumorite eemaldamiseks, mis asuvad keskel, kõige kaugemal aju struktuuridest (parastoolsed kasvajad, nõlva kasvajad ja südamelihase tuumad, basaalsed aneurüsmid jne). Kolju aluse luude struktuuride, sealhulgas orbiidi katuse ja külgseina, spenoidluu tiibade, ajutise luu püramiidi ja muude luukoostiste laia resektsioon võimaldab läheneda kõige sügavamale patoloogilisele fookusele minimaalse aju veojõuga.
Suurte anumate ja kraniaalnärvide lähedal paiknevate luustruktuuride resektsiooniks kasutatakse kiirrežiime ja spetsiaalseid teemantidega kaetud veskeid.
Mõningatel juhtudel kasutatakse sügavate, medialiaalselt paiknevate tuumorite ligipääsemiseks näo ligipääsu, ligipääsu paranasaalsete siinuste kaudu: kiilukujulist, ülalõike (suuõõnes) ja suu kaudu.
Eriti levinud on transnasaalne transsphenoidaalne juurdepääs kasvajatele, mis arenevad Türgi sadula õõnsuses, peamiselt hüpofüüsi kasvajatele.
Ajuoperatsiooni tehnika
Kogu aju ja selle üksikute struktuuride erakordne funktsionaalne tähtsus muudab vajalikuks kasutada sellist kirurgilist tehnikat, mis võimaldaks patsiendile minimaalse riskiga operatsioone. See ülesanne on teostatav mikrokirurgiliste meetoditega.
Patsiendi asend. Aju individuaalsete struktuuride toimingute tegemiseks kasutatakse operatsioonilauas patsiendi erinevaid asukohti: mõnikord, kui pea pööratakse küljele küljele, ja mõnel juhul juhitakse patsienti kõhupiirkonnas peaga alla ja painutatuna ning operatsioonide ajal selja kraniaalse fossa laialdaselt kasutas patsiendi istungi asukohta.
Igal juhul määrab kirurg patsiendi optimaalse positsiooni aju teatud piirkondade paljastamiseks. Patsiendi positsiooni valimisel tuleb arvesse võtta võimalikke muutusi hemodünaamikas (peamiselt venoosse vereringes). Kui patsient on operatsiooni ajal istuvas asendis, langeb pea venoossete siinuste rõhk järsult ja võib olla negatiivne. See nähtus selgitab õhuemboolia võimalikku arengut - õhu sattumist kahjustatud suurtesse venoosse kollektoritesse ja selle kogunemist südame kambrisse, samas kui on oht südame aktiivsuse lõpetamiseks. Seda komplikatsiooni tuleb meeles pidada, kui patsienti hoitakse istuvas asendis, ja rakendatakse mitmeid ennetusmeetmeid. Kõige lihtsam viis suurte veenide vigastuste tuvastamiseks on kaelalõika veenide kokkusurumine. Kui operatsiooni ajal langetatakse patsiendi pea või selle järsu paindumise tõttu pigistatakse veenid, võib venoosne rõhk dramaatiliselt suureneda, mis viib aju mahu suurenemiseni, haava sisse paisumiseni, liigse veritsuseni. Operatsiooni jätkamine sel juhul on täis tõsiseid tüsistusi ja patsiendi seisundit tuleb muuta.
Mikroskeemilised seadmed. Mikrokirurgia põhikomponendid on spetsiaalsete binokulaarsete luupide ja töötavate mikroskoopide kasutamine. Praegu kasutatakse neurokirurgilistes operatsioonides kirurgilisi mikroskoobi, millel on järgmised disainiomadused: liikuvus, mis võimaldab vabalt pühkida mikroskoopi kirurgi poolt nõutud erinevates suundades; kirurgilise välja hea valgustuse muutmine, täiendavate okulaaride olemasolu assistendi jaoks. Miniatuurne televisioonikaamera, mis on varustatud mikroskoobiga, võimaldab assistendil, töötaval õelal ja muudel operatsioonis osalevatel isikutel (anestesioloog, neurofüsioloog jne) näha ekraani töövälja. Toimingu dokumenteerimiseks on vaja televisiooni ja foto seadistusi.
Mikroskoobi kasutamine võimaldab operatsiooni teostada kitsas sügavas haavas, millel on minimaalne aju nihkumine. Täiendavad funktsioonid aju sügavate osade uurimisel ilmnevad siis, kui liigutatakse töölauda ja antakse patsiendile erinevad peaasendid. Selleks kasutatakse patsiendi pea kinnitamiseks spetsiaalseid tabeleid ja peatugesid.
Suurenduse teostamiseks kasutatakse erinevaid mikrokirurgilisi instrumente: tangid, käärid, dissektorid, anumate kinnitamiseks mõeldud miniatuursed klambrid, õmblusmaterjal.
Toimingud ajus, eriti selle sügavates struktuurides, nõuavad aju nihkumist (tõstmine, eemaldamine), tihti pikka aega. Selle saavutamiseks kasutatakse spetsiaalseid automaatseid tõmbureid, mis võivad hoida aju mitmesugustes kirurgi jaoks vajalikes asendites. Need tõmburid on kinnitatud kas puuraugu servale või spetsiaalsetele raamidele, mis sobivad lauale ja patsiendi peaga. Spaatlite kasutamisel peaks kirurg alati meeles pidama, et aju terav nihkumine ja pigistamine põhjustab nn retraktsiooni isheemiat, ajukoe ja selle veresoonte kahjustusi (eriti veenid) ja intratserebraalse verejooksu ohtu operatsioonijärgsel perioodil. Aju veojõud peaks olema minimaalne, spaatlite asukohta operatsiooni ajal tuleb pidevalt muuta.
Kaitsta aju kuivamise eest. Selleks on aju avatud pind kaetud tepitud jakidega, mis on niisutatud naatriumkloriidi isotoonilise lahusega. Pikkade operatsioonide ajal tuleb tepitud jakke muuta ja niisutada nii, et need ei kuivaks koorest välja.
Verejooksu peatamise meetodid. Aju, üks kõige verevarustavaid elundeid, läbistatakse massiga. Aju kudede verejooksu peatamine on iseloomulik olulisele spetsiifilisusele, kuna kitsas ja sügavas haavas on praktiliselt võimatu üldise kirurgiaga laialdaselt aktsepteeritud veresoonte ligeerimine. Mõningatel juhtudel kasutatakse aju suurte veresoonte verejooksu peatamiseks spetsiaalseid miniklambreid. Siiski on verejooksu peatamiseks kõige sagedamini hüübimine (mono- ja bipolaarne). Eriti oluline on punkt bipolaarne koagulatsioon, kus vool ringleb ainult pintsettide tipude vahel ja naaberkonstruktsioonide kuumutamist ei toimu, mis on aju toimingute ajal äärmiselt oluline, eriti selle sügavale paiknevatel struktuuridel.
Parenhüümse verejooksu peatamiseks ajukoes, kasutatakse laialdaselt spetsiaalset hemostaatilist fibriini käsna, hemostaatilist marli, bioloogilist liimi (kudokooli) ja mitmeid teisi ravimeid, mis põhjustavad vere hüübimist ja tugeva verehüübe moodustumist. Lisaks nendele tööriistadele kasutatakse laialdaselt haava pesemist isotoonilise naatriumkloriidi lahusega ja vesinikperoksiidiga niisutatud tampoonidega.
Verejooksu kahjustatud suurte veresoonte ja venoosse siinuse abil saab peatada ka tamponadiga tükeldatud lihaga.
Intraoperatiivse diagnoosi meetodid. Töötava haava orienteerimiseks ja ajus sügavale asuvate vormide avastamiseks on sageli vaja kasutada spetsiaalseid meetodeid ja täiendavaid diagnostilisi meetodeid.
Aju punktsioon. Kõige sagedamini kasutatav meetod, mis võimaldab kirurgil tuvastada ajus paiknevat patoloogilist moodustumist (kasvaja, abstsess, hematoom), on punktsioon. Selleks kasutatakse spetsiaalseid aju kanüüre, millel on nüri ots ja külgmine ava. Muutes vastupanu, mida kirurg kogeb, kanüüli kastmisega ajusse, saab ta määrata kasvaja serva, abstsessi seina, tsüst. Sissepääs kanüüli tsüstilise vedeliku, vere, mäda kaudu annab kirurgile lisateavet ja võimaldab teil määrata operatsiooni tuleviku plaani.
Sügava külgneva tuumori avastamiseks operatsiooni ajal võib radioaktiivse isotoobi kogunemispiirkondade määramiseks kasutada spetsiaalseid raadio-stsintillatsiooni sondi. Selleks manustatakse enne operatsiooni patsiendile intravenoosselt isotooppreparaat (radioaktiivne fosfor, elavhõbe), mis koguneb selektiivselt kasvaja. Sondi sisenemist kasvajakoesse näitab radio-stsintillatsiooniloenduri ja vastava heliindikaatori näitude muutus.
Ultraheli aju asukoht. Hiljuti on ajus paiknevate kahjustuste tuvastamiseks kasutatud ultraheli asukohta. Pärast kolju kraniotomiat paigaldatakse avamata dura mater või aju eksponeeritud pinnale ultraheliandur, muutes selle positsiooni, mida saab ekraanile kuvada sügavate struktuuride (vatsakeste, suurte sirprite) ja ajus paiknevate kasvajate kujutise (kasvaja, hematoom, abstsess) kujutisel.
Kirurgilised aspiraatorid. Üks aju operatsioonide iseloomulikest tunnustest on see, et kirurg peab pidevalt eemaldama aju ja subarahnoidaalsete ruumide vatsakestest suurtes kogustes tuleva tserebrospinaalvedeliku. Spetsiaalsete aspiraatorite kasutamine lihtsustab seda ülesannet oluliselt. Neurokirurgi kasutatavad imitorud on samal ajal oluline vahend, mille abil saab kudede valmistamist läbi viia. Selleks, et mitte kahjustada aju kahjustusi, mitte veresoonte vigastamist, on vaja, et imemisotsak oleks ümar, ilma teravate servadeta. Sõltuvalt olukorrast kasutatakse erineva läbimõõduga ja erinevaid konfiguratsioone.
Ultraheli imemine. Viimaste aastate oluline leiutis on ultraheli imemine, millega saab samaaegselt hävitada patoloogilise koe (kasvaja) ja aspireerida seda ning eemaldada tserebrospinaalvedeliku.
Ajukoe dissekteerimiseks, verejooksu peatamiseks, patoloogilise koe aurustamiseks neurokirurgiliste operatsioonide ajal kasutatakse lasermehhanisme, mis on kombineeritud operatsioonimikroskoobiga (argoon, neodüüm) jne.
Neurokirurgiliste operatsioonide tüübid
Sõltuvalt operatsiooni eesmärgist võib aju jagada radikaalseks ja palliatiivseks sekkumiseks. Radikaalsete operatsioonide eesmärgiks on patoloogiliste vormide (hematoom, abstsess, kasvaja) eemaldamine, et taastada normaalsed anatoomilised seosed (rekonstrueerimine) traumaatiliste kolju murdude, deformatsioonide jms jaoks. "Radikaalse sekkumise" mõistet rakendatakse teatud reservatsiooniga. See määratleb operatsiooni eesmärgi, kuid selle tulemus ei vasta alati ülesandele (näiteks ajukasvaja puhul ei ole selle radikaalset eemaldamist sageli võimalik saavutada).
Palliatiivsed toimingud ei ole mõeldud patsiendi enesetapu leevendamiseks, vaid nende eesmärk on patsiendi seisundi leevendamine. Palliatiivse kirurgia näide on uute viiside loomine ajuveresoonte väljavooluks aju vatsakestest mittetöötavatesse kasvajatesse, mis põhjustab tserebrospinaalvedeliku ummistumist ja tserebrospinaalvedeliku häireid (ventrikulaarne kodade või vatsakeste peritoneaalne manööverdus).
Sõltuvalt operatsiooni kiireloomulisusest jagunevad neurokirurgilised sekkumised planeeritud ja hädaolukordadeks (kiireloomulised). Hädaolukorrad tehakse tavaliselt tervislikel põhjustel. Vajadus kiireloomuliste operatsioonide järele toimub traumaatiliste hematoomide korral, kus tserebrospinaalvedeliku akuutne oklusioon tekib, kui patsiendil tekivad aju dislokatsiooni sümptomid ja selle tüveosade kokkusurumine suurtes lammaste või tentoriaalse avadega.
Stereotaktiline kirurgia. Koos avatud ajuoperatsioonidega, mis nõuavad kolju töötlemist, viiakse nn Stereotaktika (kreeka keeles. Stereo - surround, ruumiline ja kreeka keel. Takso asukohad) läbi väikese freesimisava.
Stereotaktiliste operatsioonide sisuks on see, et aju täpselt määratletud osadesse (tavaliselt sügavale paigutatud) viiakse sisse erinevad tööriistad: aju struktuuride hävitamise ja stimuleerimise elektroodid, kriodestruktsiooni kanüülid, biopsia tööriistad või sügavalt paiknevate kasvajate hävitamine.
Need instrumendid sisestatakse aju spetsiaalsete stereotaktiliste seadmete abil, mis kinnitatakse patsiendi pea peale. Nendes seadmetes on seadmed, mis võimaldavad ajusse viidud instrumendi ruumilist orienteerimist ja määrata selle sukeldumise sügavust.
Sihtmärkide koordinaatide kindlaksmääramiseks (subkortikaalsed ganglionid, talamuse tuum, keskjoon ja teised sügavkülgsed aju struktuurid, samuti süvapõhised kasvajad, hematoomid, abstsessid jne) kasutatakse spetsiaalseid stereotaktilisi atlase ja kompuutertomograafiat ning magnetresonantsuuringuid.
Kaasaegsed stereotaktilised instrumendid võimaldavad vajalike instrumentide sisestamist aju struktuuridesse 1 mm täpsusega.
Stereotaktilised operatsioonid on leidnud eriti laialdast kasutamist funktsionaalses neurokirurgias (hüperkineesi ravi, valu sündroomid, epilepsia jne).
Ajuoperatsiooni ajal on ruumilise orientatsiooni meetod muutunud võimalikuks ilma stereotaktiliste seadmete kasutamiseta.
Sellisel juhul võib ekraanil olev kirurg paljundada eelnevalt arvuti ja magnetresonantstomograafia abil saadud aju-lõigud ning määrata nende kasutatavate instrumentide asukoha (pintsetid, imemine jne), mis saavutatakse nende instrumentide asukoha määramisel. infrapuna- või muud kiirgust.
Endoskoopiline kirurgia. Nagu ka teistes operatsiooniosades, on viimaste aastate neurokirurgias endoskoopilised sekkumised üsna laialdaselt kasutatud. Põhimõtteliselt viiakse need toimingud läbi aju vatsakestega. Kasutatakse jäigaid ja paindlikke endoskoope, mis on varustatud kudede võtmise, hävitamise ja verejooksu peatamise vahenditega (kasutades koagulatsiooni või laseri kokkupuudet).
Endoskoopide sisseviimist võib teostada stereotaktiliste seadmete abil.
Radiosurgilised sekkumised. Ruumilise orientatsiooni põhimõtet, mis on stereotaktiliste operatsioonide aluseks, kasutatakse ka rangelt fokuseeritud aju mõjude suhtes ajus.
Selleks kasutatakse spetsiaalset radiokirurgilist varustust, millest parim on kuulsa Rootsi neurokirurgi A. Lexelli väljatöötatud gamma nuga. Gamma nuga on tohutu kiivri kujul, mis on paigaldatud umbes 200 punktiga gammakiirgusallikale. Kõigi allikate kiirgus on keskendunud ühele punktile. Patsiendi pea paikne kiivri suhtes ja kiirguse ühitamine võimaldavad saada range geomeetrilise kujuga löögitsooni, mis võimaldab suunata sügavalt istuvate kasvajate suunamise, vältides praktiliselt kõrvalolevate kudede ohtlikku kiiritamist.
Täpsust arvestades on selline mõju samaväärne kirurgilise sekkumisega, mis õigustab sellise kiiritusravi nimetust - „radiokirurgia”. Sarnaseid tulemusi on võimalik saavutada rangelt fokuseeritud prootonite, elektronide ja mõne muu suure energiaga.
Endovaskulaarsed sekkumised. Mitmete aju veresoonkonna haiguste korral kasutatakse nn endovaskulaarset ravimeetodit. See seisneb selles, et röntgenkiirguse kontrolli all sisestatakse vereringesse spetsiaalsed kateetrid, mis võimaldavad kahjustatud anumale viia spetsiaalseid oklusiooniseadmeid: lateksiga täidetud miniatuursed purgid, spiraalid, mis põhjustavad trombi moodustumist veresoone luumenis ja mõned teised.
Reeglina viiakse sellised toimingud läbi kohaliku anesteesia all. Katetriseeritud reieluu või unearter. Operatsioonid on patsientide poolt paremini talutavad kui avatud operatsioonid aju veres, mida tehakse üldanesteesia all ja vajavad keerulisi kirurgilisi lähenemisviise. Endovaskulaarseid operatsioone kasutatakse ajuveresoonte teatud tüüpi aneurüsmide ja fistulite väljalülitamiseks.