Kui vaadata, seda melu, mis on viimased paar aastat käinud ühe noore brasiillase ümber, tundub, et tegu oleks ühe maailma parima mängijaga. Seda püüavadki paljud tema andunumad pöidlahoidjad väita, ent see ei ole tegelikkus.
Jutt käib otseloomulikult suvel Barcelonasse siirduvast Neymarist, kes on Brasiilias tõelise superstaari rollis. Miks? Esiteks on ta tõusnud üsna suureks avaliku elu tegelaseks, kes on ise ilmselgelt tähelepanu nautimas, aga teiseks ja veel tähtsamana on tema õlgadele pandud uskumatu koorem – võita Brasiiliale 2014. aasta maailmameistrivõistlused.
Ükskõik kui palju mõni tähtis Brasiilia jalgpallitegelane vastupidist ei väidaks, on kõrvalt vaadates selge, et brasiillased ja kohalik meedia elab illussioonis, et 21-aastane Neymar saadab järgmisel aastal imesid korda.
Miks just Neymar on Brasiilia päästerõngaks saanud? Põhjus selleks on küllaltki lihtne. Brasiilia jalgpallis on kaduma läinud terve generatsioon ründetalente ning seetõttu on eelmise põlvkonna tegemata jätmised jäänud uute meeste õlule. Kuigi Brasiilia enda jalgpalliliiga on tugevam kui varem, on see vaid üks pool loost, miks Euroopa tipus aina vähem Brasiilia ründajaid mängib. Teine pool on see, et Euroopa parimad ei ole lihtsalt küpses eas brasiillastest huvitatud. Brasiilia parimad pole enam verstapostiks, kellega ülejäänud maailma ründemehi võrreldakse ning kvaliteeti saab ilma ülepaisutatud hinnata ka mujalt. Hetkel mängivad Euroopa tippude seas väga üksikud Brasiilia ründemehed – mõned neist on noored (Coutinho, Lucas ja Oscar) ja teised pigem kogenumad ja toetavasse rolli jäänud mängijad, kes on aastate jooksul sambajalgpalli unustanud ning Euroopa mänguga adapteerunud (Robinho ja Diego Costa).
Brasiilia kuulus tootmisliin on ühe või isegi kaks seeriat lihtsalt vahele jätnud ning nüüd peab maailma üks kuulsamaid vutiriike vaatama noorte mängijate nagu Oscar, Lucas ja Neymar poole, et nad tiitli koju jätaks. Viimase paari suurturniiri põhjal pole nad nii suurteks tegudeks valmis.
See, et Neymar on eriline talent, pole küsimärgi all ja arvestades tema superstaari staatust tundub Barcelona otsus tema eest umbes 40 miljonit eurot lauale laduda mõistlik, aga viimased paar aastat on näidanud, et kogu tantsu, mis käib tema praeguse taseme ümber, peaks veidi pidurdama.
Neymari koondisesaldo on märkimisväärne (20 väravat 33 mänguga), ent kui vaadata, millistes mängudes need väravad tulid, on pilt veidi teistsugune ja on selge, et Neymar on pigem noor talent kui maailmaklassi mängija. Kui Brasiilia on pidanud sõprusmänge mõne Euroopa parema koondisega, on tipptasemel kaitsemehed ta üsna kiiresti ära neutraliseerinud ning uhkete trikkide asemel oleks tal sellistel juhtudel vaja pigem kogemusi ja mängijatarkust ning harjumist tempokama ja paremini organiseeritud mänguga. Tema senises väravatesaldos on vaid üks Euroopa tippu kuuluvale riigile löödud värav – 2:3 kaotusmängus suutis ta sahistada sakslaste väravavõrku.
Oma koondiseperioodi jooksul on Neymari selja taha jäänud kaks suurturniiri – eelmise aasta olümpiamängud ja 2011. aasta Copa America. Kummalgi korral ei suutnud ta suure surve all mängides pakkuda taset, mida temalt oodati. Eesolev Konföderatsioonide karika turniir saab olema kolmandaks korraks, kui Neymar saab end kõrge konkurentsiga keskkonnas demonstreerida ning on tõehetkeks nii temale kui ka Brasiilia noorele koondisele.
Enne kui sajad noored Barcelona fännid oma uut täiendust kaitsma tormavad, lisan, et tegu pole kriitikaga Neymari suunas, vaid nende suunas, kes on ühe 21-aastase jalgpalluri peaaegu võimatu ülesande ette seadnud.
Mis saab nendest, alles viimaste aastate jooksul 20. sünnipäeva tähistanud Brasiilia mängijatest eesotsas Neymariga, kui Brasiilia peaks järgmisel suvel konkurentsis 5-6 aastat vanemate koondistega läbi põlema? Tundub äärmiselt kaheldav, et meedia ja avalikkus suudaks valusa tulemuse alla neelata ja nad koduklubide juurde kiidusõnade ning aplausiga tagasi saata, kui nad peaksid kaheksandikfinaalis välja langema.