Veetsin nädalavahetuse maal ja loomulikult tulin koju taas värskete aiasaadustega – korjasin kleidisaba sisse noori herneid ja tõmbasin maa seest värskeid porgandeid. Ma just lootsin, et käe alla satuvad pisemad porknad – need jäävad piima-aedviljasupi sees eriti kaunid. Rääkisin ämmale, et ta võiks erivärvilisi porgandisorte kasvatada, saaksime tõelise pillerkaare panniroa valmistada, kus varieeruvad erinevad värvid ja taldrikule leiab tee tõeline kunstiteos. Ta oli igati nõus, ainult ma pidin ise talle erisorti porgandiseemneid otsima. Küll ta siis võib kasvatada! 🙂
Nii kui koju jõudsime, saatsin mehe poodi piima järele, et valmistada üks tõeliselt maitsev aedvilja-piimasupp, millest olin juba mitu nädalat unistanud. Mu ainukeseks tingimuseks oligi, et saaksin kasutada värskeid juurvilju. Ja tõesõna, see supp tuligi nii maitsev! ( piima-aedviljasupp ) Aga selle supiga on nii nagu ikka- inimesed kas armastavad seda jäägitult või hoopistükis ei võta suu sissegi. Seetõttu mu pere väga vaimustuses supi ideest polnud, ainult väike Brenda käis ja mekkis seda pool kausitäit. Võib-olla oleks terve kausi ka ära söönud, aga paraku palavik murdis ta mõni tund hiljem maha. Ehk see mõjutas ta söögiisu?!
Maalt tõime koju ka natuke valgeid klaare, kuigi see pole mu eriline lemmik õunasort, aga kapis nad seisavad ja söömist ootavad. Ma pigem eelistan kõvasid õunu, mitte pudruseid/jahuseid. Punasõstardest ma suutsin keelduda, sest iga aastane kevad näitab, et punasõstrad on ikka sügavkülmikus ja keegi pole neid puutunud- ei süüa neid niisama ega ka koogi sees. Tegemist on pigem sellise mahlamarjaga. Või veinimarjaga, sest maal köögis mulksub kaks tünni veini – ühes kirss ja teises punasõstar.
Kuna maal tehti värsket hapukurki või soolakurki – kuidas kellelegi nimetada meeldib, tuli tahtmine ka ise taas kodus teha, sest lapsed ju jumaldavad neid ja mis seal salata ma ise ka. Mitte kunagi ei jõua me 24 tundi oodata, et siis neid nosima hakata, vaid selleks ajaks on tavaliselt kauss tühi juba ja soolvees ulbivad vaid tilliõisikud ja mustsõstralehed. Kuigi-kuigi ma kasutan mustsõstralehti ja tilliõisikuid harva kurkide tegemisel, sest mul pole neid tavaliselt kuskilt võtta. Kes aga värsket soolakurki teha tahab, ärgu vabandagu end mustsõstralehtede puudumise taha, vaid väga ilusti saab maitsvad kurgid tehtud tilli, küüslaugu, soola ja veega. Näiteks nii – Värsked hapukurgid/ soolakurgid
Värsket kartulit ja mõned punapeedid, sibulad ja küüslaugud. Äiapapal on päris võimas küüslaugukasvatus ja lausa nali on vahel minna ja poest küüslauku osta. 🙂 Kuigi samas ma ei taha koju neid suures hulgas ette varuda, küll jaokaupa toon, sest eks küüslauku ikka nositakse pigem sügis-talvisel perioodil – lõikad leiva peale ja krõmpsutad paljalt kui haigus kallal.
Ja loomulikult ei puudunud moonakotist ka suvikõrvitsad. Ma armastan suvikõrvitsat, eriti neid tumerohelisi, aga isegi mina ei jõua neid ära tarbida. Enamus suvikõrvitsatest leiab tee pannile koos riivsaia ja munaga. Väike Brenda nosib isuga, elukaaslane ka sööb, kui ette antakse, aga Hanna-Liisa pööritab vaid silmi “jälle suvikõrvits ja jälle suvikõrvits”. Uurisin, et kuidas ta teab, et see talle ei maitse, sest mina pole kordagi silmanud,et ta seda mekkinud kunagi oleks. Tuli välja, et ta sellist versiooni riivsaia ja munaga polegi saanud, aga ta on niisama soola ja pipraga praetult saanud. Soovitasin tal siiski proovida minu tehtud versiooni lubades talle, et riivsai ja muna ning õhuke suvikõrvitsaviil moodustavad hoopis teise kombo kui lihtsalt paljas suvikõrvits pannil. Paotas oma suukese ja näksas väikse tüki ise mõmisedes ” jaa, päris maitsev on!” Huh, tüüpiline!
Igatahes kui sul on kõik praetud suvikõrvitsad, suvikõrvitsamuffinid, täidetud suvikõrvitsad, suvikõrvitsakotletid jm suvikõrvitsa road tehtud, siis annan sulle nüüd veel ühe idee – suvikõrvitsa-hakklihavorm. Suvikõrvitsa-hakklihalasanjeks on seda palju nimetada, seetõttu jätame selle võrratu mahlase roa nimeks suvikõrvitsa-hakklihavorm. Mida õhemad suvikõrvitsa viilud lõikad, seda vähem on siin suvikõrvitsat tunda ja saab suvikõrvitsa kartlikud inimesed ära petta ja suvikõrvits kaob justkui vormi ära.
Suvikõrvitsa-hakklihavorm
Vaja läheb:
- 500 g hakkliha ( nt Maks ja Moorits kodune hakkliha )
- 1 kg suvikõrvitsat ( 2 väiksemat suvikõrvitsat)
- 300 g tomatipastat ( nt Salvesti tomatipasta ürtidega )
- 2 porgandit
- 1 punane paprika
- 1 pakk šampinjone
- purk punaseid ube
- 200 g riivjuustu ( nt Estoveri Eesti riivjuust )
- 1 mugulsibul
- 1-2 küüslauguküünt
- sool, pipar, till, vahemere ürdisegu
Esiti lõika suvikõrvits viiludeks – kas pikuti või ümarateks. Vali ise kuidas rohkem meeldib. Ära koori.
Et vorm liialt vesine ei tuleks, võid suvikõrvitsa viilud alguses ahjus eelküpsetada, et suurem vedelik välja tuleks. Küpseta küpsetuspaberil 15 minutit 180 kraadises ahjus.
Nüüd viiluta šampinjonid ja prae pannil krõbedaks. Tõsta kõrvale.
Prae pannil hakkliha, lisa tükeldatud mugulsibul ja paprika, oad ja tomatipasta. Riivi sisse küüslauk ja maitsesta soola, pipra, vahemere ürdisegu ja tilliga.
Tõsta ahjuvormi põhjale suvikõrvitsaviilud, seejärel hakkliha ning seened, laota peale suvikõrvitsaviilud ja korda sama. Kõige peale raputa riivjuust.
Küpseta ahjus 200 kraadi juures 15 minutit kuni juust on sulanud ja saavutanud kuldse jume.
Serveerimisel lisa tilli!
Head maitseelamust!