Protestid on toonud uhkuse tagasi oma juurte juurde. Kas see kestab?
Sel juunis, kui tuleme välja pandeemiast, esitame artiklite seeria, mis keerleb ühe küsimuse ümber: milline on Pride'i tulevik? Loe sarjast lähemalt siit.
Kuna eelmisel kevadel kehtestati pandeemilised sulgemised, tühistati Pride'i üritused kogu maailmas. Siis, nagu teate, kõik plahvatas, ütleb Jay W. Walker, Reclaim Pride Coalitioni kaasasutaja. See on rohujuuretasandi rühmitus, mille eesmärk on taastada protestivaim. sütitas Stonewalli rahutused alustuseks.
George Floydi mõrvad 25. mail ja mustanahalise transmehe Tony McDade'i mõrvad kaks päeva hiljem, samuti Ahmaud Arbery ja Brionna Taylori mõrvad kuud tagasi, moodustasid selle, mida Walker nimetab pikselöögiks täiuslikus tormis. . Meeleavaldajate leegionid täitsid tänavaid üle riigi ja välismaal tõenäoliselt suurim kodanikuõiguste liikumine USA ajaloos.
Reclaim Pride'i koalitsioon püüdis korraldada Pride'i pühapäeval isikliku marssi, vaid kolme nädala jooksul alles teist korda. Meeleavalduseks kutsuti Queer Liberation March for Black Lives ja Against Police Brutatlity tõmbas kümneid tuhandeid Manhattani tänavatele ning see oli linna suurim ja kõige nähtavam Pride'i üritus. Kokkupõrked politseiga protesti lõpu lähedal rõhutas vaid selle nõudmiste kiireloomulisust, mille tõi teravamalt fookusesse Black Lives Matter liikumise taaskäivitamine: keegi meist pole vaba enne, kui me kõik oleme, eriti need, kes on kõige marginaliseeritud ja vägivalla all, sealhulgas must. ja trans LGBTQ+ inimesed.
Nüüd, kui pandeemia USA-s taandub ja juuni langeb kokku piduliku suve algusega, seisab Pride ees pöördeline pöördepunkt. Paljud ametlikud sanktsioneeritud sündmused liiguvad edasi vähenenud võimsusega või on täielikult virtuaalsed, sealhulgas sellised linnad nagu San Francisco ja New York. Viimases tekitas linna Pride'i pidustuste taga olev mittetulundusühing Heritage of Pride sel kevadel poleemikat, kui teatas NYPD kaasamise piirangutest , marsil, mida sel aastal üldse ei toimu. Chicago, Seattle ja Atlanta loodavad sügisel korraldada isiklikud Pride'i üritused.
Vahepeal toimuvad sellised sündmused nagu Queer Liberation March ja pikaajaline tammi märts New Yorgis, Lohistage March for Change Chicagos ja Rahva marss ja ralli San Franciscos on saanud selle Pride'i kuu peamisteks vaatamisväärsusteks. Organiseerituna uute ja väljakujunenud mitteseotud rühmade poolt, jagavad nad ühist protestivaimu, trotsi Pride'i korporatiivsuse ja ülepolitsei vastu ning koalitsiooni loomise, mis keskendub kõige marginaliseerunud LGBTQ+ inimeste vajadustele ja häältele, sealhulgas need, kes on mustanahalised, transid või muul viisil ebasoodsas olukorras.
Möödas on pankade ja jookide toetatud ujukite paraadid, pop-diivad ja välistavad sisenemisbarjäärid – vähemalt praegu. Pidutsemist jätkub veel palju ja korraldajad nõustuvad, et meil on palju tähistada. Samuti on lootust, et see võib olla aasta, mil Pride pöördub pöördumatult tagasi selle mässu vaimu juurde, millest see alguse sai. Aktivistid väidavad, et kuigi eelmise suve meeleavalduste vahetu raev võis tänavatel põleda nii kaua, on solidaarsuse säde sütitanud uue peatüki veidra vabanemise liikumises. Selle hoogu saab sel aastal taas tõestada ja selle tulevik on meie kõigi teha.
Queeri protestide eesmärk on koondada mustanahalised ja teised ajalooliselt marginaliseeritud inimesed
Koalitsioon Reclaim Pride jääb oma asutamisloosungile No corps, no cops, no bs!, mis kasvas aastatepikkusest rahulolematusest New Yorgi Heritage of Pride'i pidustuste õhupalliga üle korporatsiooni toetatud peoks, mis näis olevat silmist kaotanud. selle juured. Kuid RPC missiooni on viimase kahe aasta jooksul täiustatud, et keskenduda selgemalt kõige marginaliseerunud LGBTQ+ inimeste prioriteedid ja vajadused.
Algusesse tagasi minnes oli Reclaim Pride juba seotud Black Lives Matteriga, ütleb Walker, kauaaegne mustanahaline aktivist. Kuid eelmisel aastal toimunud virtuaalsetel avatud koosolekutel, millest võttis regulaarselt osa umbes 40–70 liiget, kellest enamus on valgenahalised, käsitles organisatsioon otsesemalt seda, kuidas koondada mustanahaliste, transinimeste ja teiste marginaliseeritud kummaliste inimeste hääli ja vajadusi.
Näitena grupi tänavustest algatustest toodi erinevatest alaesindatud gruppidest seitse korraldajat, kes maksti nende aja ja töö eest, mis sageli takistas organiseerimist. Mustad, trans- ja muud mittevalged artistid ning ebasoodsas olukorras olevate rühmade hääled on samuti prioriteediks enne marsi ja selle ajal. Meil on väga vedanud, et need, kes on Queer Marchil osalenud, on väga esindanud kogukonda, mida me püüame tõsta, ja hääli, mida me püüame võimendada, ütleb RPC-ga töötav kogukonna korraldaja Danny Maiuri.
Jade Watts ütleb, et rohkem on räägitud meie juurte juurde naasmisest ja liikumisvanemate nagu Sylvia Rivera ja Martha P. Johnsoni tööst. Need on suuresti põhjus, miks paljudel meist on õigused, mis meil on ja mis meil on.
New York City Dyke March ja selle sõsarmarsid üle riigi on ühendanud protestivaimu trotsliku tähistamisega alates 1993. aastast. Vastuseks möödunud suve sündmustele suunas Dyke March oma energia ja ressursid protestidele, mida juhivad Mustanahalised aktivistid. Valarie Walker, kes on must ja üks Dyke Marchi asutajatest, juhtis nüüd iga-aastase marsi loomist, mida tuntakse Katkesta ahelad armastusega juunini, mis toimus taas selle kuu alguses.
Sel aastal naaseb Dyke March laupäeval oma tavapärasele Manhattani marsruudile Bryant Parkist Washingtoni väljakule, teemaks on musta tammi jõud. Ürituse eesmärk on tuua esimest korda Dyke Marchi ajaloos tähelepanu keskpunkti mustad tammid marsi narratiivis, mustanahalised ja mustanahalised transinimesed, kellest on ajalooliselt mööda hiilitud, ütleb Dyke Marchi korraldaja Jade Watts.
Race on nüüd selgesõnaline vestlus Dyke Marchis viisil, mida see pole varem olnud, lisab teine marsi korraldaja Nate Shalev. Muidugi mõistavad paljud aktivistid, et värske keskendumine võidusõidule tähistab ka tagasipöördumist liikumise alguse juurde. Watts ütleb, et rohkem on räägitud meie juurte juurde naasmisest ja liikumisvanemate, nagu Sylvia Rivera ja Martha P. Johnsoni tööst. Need on suuresti põhjus, miks paljudel meist on õigused, mis meil on ja mis meil on.
Uuenenud solidaarsustunne juhib liikumist
Rohujuuretasandi korraldajad, kes on hiljuti Pride'i protestide tõusu taga, tunnistavad ka seda, et võitlus abielu võrdõiguslikkuse eest oli 2015. aastal üleriigiline võit, kuid see jättis tähelepanuta kõige haavatavamate kummaliste inimeste vajadused. 2016. aasta presidendivalimiste ja LGBTQ+ inimeste vastu suunatud seadusandlike rünnakute kasvuga oli ees ebaviisakas ärkamine. Trumpi valimiste järel ühinenud vastupanuliikumine koges eelmisel suvel tänavatel ajaloolist raputust, mille üks veider aktivist usub, et see aitab kaasa selle püsimajäämisele.
Walker viitab 1969. aasta Stonewalli rahutustele kui ajale, mil sotsiaalse õigluse liikumised – mustanahaliste kodanikuõiguste, naiste õiguste, keskkonnakaitse ja Vietnami sõja vastu – töötasid suhteliselt solidaarselt. Walker soovitab, et need liikumised eraldati üksteisest opositsiooniliste jõudude töö kaudu, mille juured olid valgete supremitistlikus patriarhaadis, mis valitses kogu 80ndatel ja 90ndatel.
Kui tahame vabaneda, on oluline aidata teisi, kes sama tööd teevad, ”ütleb Watts.
Walker ütleb, et Donald Trumpi presidendiaeg purustas kõik need silod ja tõi kõik need progressiivse vasakpoolsed erinevad elemendid uuesti kokku. Nooremad inimesed said teada, kui palju jõudu on sellisel koalitsiooni loomisel ja kõigi nende võitluste vahelise resonantsi tundmaõppimisel.
Selle kollektiivse vaimu tunnistust on juba sel suvel näha olnud Pride’i meeleavaldustel nii tänavatel kui ka kulisside taga, kus mõned korraldajad töötavad rohkem kui ühe rühmaga. Me purustame need eraldatuse tõkked, mis on minu arvates tõesti kasulik, ütleb Watts. Kui tahame vabaneda, on oluline aidata teisi, kes sama tööd teevad.Ka tähistamisel on jõudu
Selle Pride'i kuu õhkkond on kaugel sellest, mida oleme varem kogenud. Taas on kesksel kohal meeleavaldused ja inimesed on pehmelt öeldes valmis pidutsema. Tegutsemiskutse ühendamine tähistamisega on alati olnud Pride'i keemia lahutamatu osa. Korraldajad, kes on püüdnud Pride'ist eemalduda pidulike, poliitiliselt anodüümsete paraadide sarjana, nõuavad endiselt, et nautimine on võtmetähtsusega.
Pride'is ja pidutsemises on midagi mässumeelset, lihtsalt iseendana esinemises hoolimata sellest, mida keegi teine sulle otsa vaataks ja ütleks, ütleb Watts. Inimesed tulevad kokku, protestivad kogu oma raevust, aga ka kogu oma rõõmust selle üle, mida tähendab olla tamm, kõigis kehades ja kõigis identiteetides, millega me tuleme, lisab Shalev.
Walker osutab õnneliku sõdalase kontseptsioonile, kes leiab rõõmu edenemisest, jätkates samal ajal sõdurina. Tema sõnul on meie vastu endiselt vägesid, sealhulgas politsei jõhkrus, transnaiste vastane vägivald ja seadusandlikud rünnakud trans-noorte vastu, mida protestid sõnaselgelt kutsuvad esile. Samal ajal tähistate oma võite ja kõigi nende inimeste jõudu, kes tulevad kokku tõeliste ja püsivate sotsiaalsete muutuste saavutamiseks – peate selle üle kindlasti nautima, ütleb ta.
See on hetk, mil saame kokku tulla, tähistada ja oma kogukonda austada – kuid ükski päev või juhtum ei too meile kummalist vabanemist, ütleb Danny Maiuri.
Rõõm selle üle, et saame keset taas kokku tulla ebaproportsionaalsed mõjud vaimsele tervisele LGBTQ+ inimeste pandeemia elavdab kahtlemata ka selle aasta Pride'i proteste. Ma tõesti loodan, et [Queri vabastamise marss] pakub inimestele ruumi kogukonnas viibimiseks ja saavutatud asjade tähistamiseks, neile, kes seda vajavad, ja loodetavasti taaskäivitab neid eesseisva töö jaoks. , ütleb Maiuri.12 aukartust äratavat fotot selle nädalavahetuse märtsikuust Black Trans Livesi jaoks Hinnanguliselt tuli eile Brooklyni miitingule 15 000 inimest, kes olid riietatud valgesse ja valmis toetama mustanahaliste transielu.
Mis juhtub, kui ametlikud Pride'i marssid meie loodetavasti pandeemiajärgses tulevikus naasevad, on korraldajad ettevaatlikud. Möödunud on kaks suve tänavatel Pride'i meeleavaldustega, mitte pealtvaatajatega ääristatud kõnniteedel, mis ääristavad ujukite ja muude sidusrühmade paraade. Rohkem inimesi kogeb ja mõistab, mida tähendab protestimine ja teiste eest sõna võtmine ning kuidas seda ohutult teha. Praegu on muutumise periood ja raske midagi ennustada, ütleb Walker, väljendades oma soovi, et Heritage of Pride nõustuks andma New York City Pride'i RPC-le, täites oma põhiülesannet.
Kuid mis Pride pühapäeval ka ei juhtu, esmaspäeval töö jätkub, märgib Maiuri. See on hetk, mil saame kokku tulla, tähistada ja oma kogukonda austada – kuid ükski päev või juhtum ei too meile kummalist vabanemist, ütleb ta. See on pidev pingutus, palju pisiasju, mis kogunevad punktini, kus me lõpuks elame maailmas, mida me ette kujutame.