Kas sa tead, kelle laul on “Kalina Krasnaya”? Tõenäoliselt on üllatunud 9 meie kümnest raadio kuulajast: „Kuidas see on? Folk ". Kas sa mäletad Vassili Shukshini imelist filmi, mida nimetati Kalina Krasnajaks? Seal laulab Shukshini kangelane Jegor Prokudin just seda puhtalt rahva, lähedase ja hingeliselt kallis.
Samal ajal lõi helilooja Yan Abramovich Frenkel selle meloodilise ja liigutav meloodia. Ja meile, Orenburgi kodanikele, on eriti väärtuslik, et ta alustas oma tööd Orenburgis, mis kujutava tähendusega tähendab, et tema laulud algasid siin koos meiega.
Ian Frenkel on televiisori sagedane külaline, filmides mõnedes filmides episoodilisi rolle, mille eest ta kirjutab muusikat, ja seetõttu on paljud teist visuaalselt esindanud seda võimast meest, kellel on must vunts ja üllatavalt võluv, mingi lapselik naeratus. Ja helilooja oli eriti puudutanud, kui ta meenutas Orenburgi raske sõja aastaid.
Jan Frenkel: „Orenburg on linn, mis sõjas paljude ajal. Sealhulgas minu perekond. Mu isa oli 9. jaanuaril tänaval. Ma mäletan seda nime väga hästi. Ja mu tädi sai mu südamest teada, et olin tulnud, sest kui ma läksin selle maja otsimise aknast mööda, ja ta nägi seda pikka figuuri - olin nii kaua kui praegu, vaid kolm korda õhem. Ja see juhtus minuga siis ... Tegelikult ei olnud ma veel 17-aastane. Muusikat ei olnud võimalik teha, kui ainult muusikariista ei olnud. Ma ei mõista klaverit - seal polnud ühtegi viiulit. Siis ostis mu isa mõne aja pärast kallis viiul. Vahepeal ütles ta, et selleks, et mu isa oleks juuksur, ei tule tühikäigul: "Tule, aita mind." Seejärel olid masina all allahindlused lihtsad. Ma omandasin selle elukutse kiiresti ja aitas pikka aega oma isa.
Siis tuli Orenburgisse palju muusikuid, sealhulgas orkestrit, mida juhtis Gurevich. Kui see orkester Moskvas mängis ja saabus Orenburgi täies koosseisus. Siis nimetati seda jazzorkestriks, nüüd nimetatakse seda "kummaliseks orkestriks". See oli hea orkester. Ma olin seal vastu ja ma mängisin kinos mõnda aega. Ma ei mäleta tema nime väga hästi. Kuid ma mäletan, et ta oli Nõukogude tänaval. Siis mobiliseeriti paljud selle orkestri muusikud. ”
1942. aasta augustis sisenes Ian Frenkel Chkalovi lennukitõrje suurtükiväe kooli. Siis, vaadates ära, ees, haigla - komisjon tunnistas selle sõjaväeteenistuseks kõlbmatuks. Ja demobiliseeritud Jan Frenkel naasis Orenburgisse, siis Chkalovisse. Ta töötas kontserdi- ja popbüroos, mängis viiulit, klaverit, saksofoni ja hakkas järk-järgult proovima oma kätt laulu žanril, tehes tööd andekate inimestega, kellele saatus ka linna pani.
Jan Frenkel: „Mäletan Sasha Blekhmanit, kes sõja esimestel päevadel haaras Leningradi lähedal tõsiselt ja leidis peagi Orenburgis. Ta, nagu kõik, armastas popmuusikat, mängis natuke saksofonil. Kuid ajal, mil temaga kohtusin, ei saanud ta seda teha, sest tema käsi ei olnud kehtiv. Ta on võimeline mees, õigel ajal oli ta kuulnud palju meelelahutajaid, ta meenutas midagi, ta leiutas midagi ise ja nii hakkas ta proovima oma jõudu laval. Me olime temaga väga sõbralikud. Siis kasvas Sasha Blekhman suur pop näitleja. Kahjuks suri ta väga varakult. Samal ajal asusid Leningradi Maly ooperiteater Soloviev-Sedoy, Fatyanov, Chkalovis, kus mul oli palju muusikute sõpru. Nii kultuurielu raged. "
Esimesed katsed laulude kirjutamiseks, helilooja meenutab, olid tema tantsu rütmis.
Loomulikult ei oleks isegi kõige kogenum muusik võtnud Jan Frenkeli esimesi laule, et ennustada autori „Kalina Krasnaya”, „Vene väli”, „Kraanad” ja kümne muu imelise laulu saatust. Kuid need laulud algasid mõnikord Orenburgis.
Jan Frenkel: „Näete, kui sa ütled, osutub lühikeseks. Ja see on siiski väga küllastunud elu segment. Ja tänaseni on mul tunne, et ma tänan seda linna, mis meid kaitses, hellitatud. Siiani ei tunne see minus tunne ja see ei peaks tõenäoliselt läbima. Ja ausalt öeldes ütlen teile, et hoolimata asjaolust, et sündisin Kiievis, võin ma õigustatult nimetada Orenburgi oma teise kodumaaks. ”
Jan Frenkel ise armastab laulda. Ja kuigi tema hääl ei ole operaalne, laulab ta väga suure tunnetusega.
Nad väidavad isegi heade laulude üle. Kuid tundub, et on neid, keda ei kritiseerita - inimesed aktsepteerivad neid kohe. Näiteks “Kraanad” on üks neist lauludest, mis elavad ja elavad.
Jan Frenkel: „Muidugi on see alati väga väärtuslik - armastuse tunne, teie töö tunnustamine. Ja "Kraanad" on muidugi väga kallis. Kuigi ma mäletan, et kui see laul esmakordselt ilmus, avaldas ajaleht Trud ühe kontserdi ülevaate, kus öeldi, et salmid olid head, kuid muusika laseb meid maha.
Ilus on laulu "Vene väli". Kas laulu “Kalina Krasnaya” saatus on vähem huvitav? Ma isegi ütleksin, et "Kalina Krasnaya" on eriline saatuse laul. Ta asus kuidagi elule nii palju, et kui Jevgeni Svetlanov kirjutas hiljuti oma sümfoonilise luuletuse Vassili Šukshini mälestuseks, kasutas ta seda laulu, olles päris kindel, et see oli folk. Tead, et laulu kõrgeim tunnustus on see, kui autor on unustatud. "
Jan Frenkel: „Ma tahan uuesti Orenburgi külastada. Palu palju meelde, vastake uutele. Ma olen juba öelnud, et mul on eriline tänulikkus, armastus Orenburgi, seal elavate ja elavate inimeste vastu. Nende kohtumine oleks mulle väga meeldiv ja kallis. "