On igati mõistetav, et tulevased koduomanikud soovivad enne elamispinna ostu veenduda, et juriidiliselt on kõik korrektne ja soetatava korteri puhul ei ilmne hiljem halbu üllatusi. Mida aga teha olukorras, kui kinnisvarakuulutuses olev info ei vasta tõele või selles on puudujääke?
Eestlane on suuri tehinguid tehes üldjuhul ääretult praktiline ning lähtub uue kodu valikul muuhulgas sellest, millised on sellega seotud tulevikuväljavaated ning kas elukoha paberimajandus on ikka korras ja kui palju on vaja teha järelandmisi, et pankade silmis piisavalt maksevõimeline olla.
Hiljuti kodu soetanud Hetlin Villak sai korteriotsingute käigus nii mõnegi valusa õppetunni võrra rikkamaks. Elukaaslasega Noblessneri sadama piirkonda potensiaalset kodu vaatama läinud naine pettus üsna pea nii maakleris kui tema pakutavas kinnisvaras.
Nimelt polnud kinnisvarakuulutuses ühegi sõnaga mainitud seda, et tegemist polnud mitte eluruumi, vaid hoopis äripinnaga. Seejuures oleks oluline detail võinud üldse mitte välja tulla, kui maakler poleks pooljuhuslikult oma jutu sees äripinda maininud. Kõnealune pakkumine langes selle järel aga kohe paari võimalike tulevaste kodude nimekirjas välja.
«Äripinnale ei anna pangad kodulaenu. Veel vähem saab sellise pinna puhul rääkida mõnekümneprotsendilisest sissemaksust. Sissemaks on suurem ja intressid ning laenutingimused on hoopis teised kui kodulaenu puhul,» ütles Villak.
Mitteeluruumi ei saa ennast ka sisse kirjutada, täpsustas Arco Vara maakler Relika Ausen.
Villak leiab, et maakleri otsus kinnisvarakuulutuses mitte mainida, et tegu on äripinnaga, on ehe näide ebaeetilisest käitumisest ja kliendi petmisest. See ei heida negatiivset valgust mitte ainult maaklerile, vaid ka ettevõttele, mille ridades maakler tegutseb. Naise sõnul oleks aus ja viisakas koduotsijaid kohe kõigist kinnisvarapakkumisega seotud nüanssidest teavitada – see säästaks nii koduotsijate kui maaklerite endi väärtuslikku aega.
Relika Auseni sõnul töötavad maaklerid lähtuvalt eetikakoodeksist. «Maakler peab kinnisvarakuulutust lisades lähtuma õigetest andmetest. Tuleb selget vahet teha, kas tegemist on elamumaa või ärimaaga,» ütles Ausen.
Ka igati korrektse kuulutuse puhul tuleb kliendile alati täpselt selgitada, millised eripärad mitteeluruumi soetamisega kaasas käivad. «See pole eetiline, kui kliendile reklaamitakse mitteeluruumi kui elamispinda,» lisas Ausen.
Villak informeeris juhtunust kinnisvaraportaali, kust ta pakkumise leidis, ning tegi ka maaklerile väärinfo esitamise ja oluliste faktide varjamise pärast etteheite. Naise nördimus oli küll suur, ent see-eest tuletas juhtunu talle taas meelde, et rumalaid küsimusi ei ole olemas ning suure tehingu puhul ei tasu ühtegi detaili täpsustamata jätta.
Nüüdseks ka endale ja oma kaaslasele sobiva kodu leidnud Villak soovitas koduotsijatel küsida maaklerilt kõikvõimalikke küsimusi eluruumide ja nende kasutuslubade kohta.
Kinnisvarabüroo Uus Maa kutseline maakler Nele Aart julgustas niisugusesse olukorda sattunud koduotsijaid vajadusel ise natuke rohkem kodutööd tegema. «Maa kasutusotstarvet saab kontrollida maa-ametist ja ehitise kasutuskorda näitab ehitisregister,» selgitas Aart. Mõlemad andmebaasid on kõikidele soovijatele tasuta ligipääsetavad.
Aarti sõnul on suuremate probleemide vältimiseks kasulik leida oma isiklik maakler, kes kliendi kui ostja huve kaitseks ja aitaks kõike vajalikku kontrollida.
Villak arvas siiski, et kui inimene ise piisavalt kinnisvaramaastikku uurib ning end oma õiguste ja kohustustega kurssi viib, pole isikliku maakleri olemasolu kuigi oluline. Koduotsijad ei ole naise sõnul rumalad inimesed ja aja jooksul kujunevad teatud meetodid, mille toel kinnisvaramaailmas paremini orienteeruda.
«Ühel hetkel omandad juba võime saada aru, mida tähendab kuulutuse juures olev punases kirjas märge, et korteris on omapärane planeering, sealt avaneb fantastiline vaade või võimalik on oma unistuste kodu ise kujundada,» ütles Villak.