Kallid inimesed, kes te minu käekäigust hoolite!
Vabandan väga, et pole siia oma väikestest edusammudest sedavõrd kaua kirjutanud – ootasin mõnd suuremat läbimurret, millega teid rõõmustada! Siiski tundub, et nii tõsistest ajutraumadest paranemine võtab kohutavalt palju aega ning läbimurdest ma veel kahjuks teatada ei saa. Sellegipoolest teen kohutavalt palju tööd, et protsessi kiirendada – isiklikuks füsioterapeudiks õppinud isaga teeme kõnni ja käe liikumise parandamiseks palju tööd iga päev (ta on erinevate taastusravikeskuste füsioterapeutidelt palju õppida saanud). Samuti käin tihti erinevates taastusravikeskustes sealsete väga professionaalsete terapeutide käe all uut õppimas. Mul on suurepärased terapeudid füsioteraapias, tegevusteraapias ja logopeedid-kõneraviarstid. Muidugi ka väga profesionaalne ja inimlikult väga kena taastusraviarst, kes protsesse jälgib ja hindab.
Vaatamata sellele, et suuremad läbimurded peavad jääma tulevikku, olen mõni kuu varasema ajaga võrreldes palju edasi arenenud – kuigi ma ei saa veel iseseisvalt pikka teed kõndida, saan hästi hakkama kõnnikepi toel liikumisega ning suudan ka iseseisvalt astuda küllalt mitu sammu enne, kui kaob tasakaal. Lisaks olen oma kõneoskust palju edasi arendanud nii, et minu jutust saavad hästi aru juba paljud inimesed. Ka vasaku käe liikumisvõime on edasi arenenud – suudan kätt veidi tõsta nii küünarnukist, kui õlast. Sõrmede liikuvus on veel kahjuks väga minimaalne
Kuigi äärmise aeglusega, toimub paranemine õnneks pidevalt ja loodan teid peatselt oma kõnnivõime taastamise uudisega rõõmustada. Tahan, et teaksite – kõik, mille olen praeguseks saavutanud, on minuni jõudnud ainult tänu teile – tänu teie otsesele toetusele, heade soovidele ja minu poole saadetud headele mõtetele ja palvetele!
Väärite, et ka teie leiaksite vajalikul hetkel tuge ja toetust!
Siiralt Teie Silvia
Dear people who you care about my well-being!
I deeply apologize for not having written here so long about the small progress I have made – I was waiting for a breakthrough to cheer you with. However, it seems that recovering from a that serious damage takes an awful lot of time, and unfortunately I can’t announce a breakthrough yet. However, I am doing an awful lot of work in order to speed up the process – I exercise every day with my father who has learned to be a personal physiotherapist (he has learned it from physiotherapist in different rehabilitation centers) in order to walk again and move my left arm. I also go to various rehabilitation centers where I learn under the guidance of professional therapists. I really have great therapists – physiotherapist, occupational therapist, and speech therapist. The course also includes a very nice and professional doctor who monitors and evaluates my overall progress.
Despite the fact that major breakthroughs must remain in the future, I have advanced much compared to a few months earlier – though I can’t walk a long way by myself, I can walk with the support of the walking stick and can also independently take quite a number of steps before I lose balance. In addition, I have developed my speech a lot so that it is already well understood by many of my friends and family. Also, the mobility of my left arm has evolved – I can raise my hand slightly from the elbow and the shoulder. Unfortunately movements in the fingers are still very minimal. Although it is happening in extreme slowness, my condition fortunately continues to improve. I hope to rejoice you soon with the news of my ability to walk.
I want you to know – all that I have achieved is only because you have helped me in so many ways – thanks for your direct support, best wishes and good thoughts you sent to me!
You truly deserve, that you too would find the necessary support and help at the moment you need it the most.
Sincerely
Silvia