Garry Lyonist on saanud üks neist inimestest.
Ta ei uskunud kunagi, et see nii läheb, kuid pole varjatud elevust, kui teema tema uuele armastusele läheb.
Melbourne’i suur- ja meediastaar on nüüd murumees.
Tänu sotsiaalmeediale on terve maailm inimesi, kes on kinnisideeks oma muruplatsidest, laadivad üles fotosid oma meistriteostest ja võrdlevad märkmeid teiste sarnaselt mõtlevate murukunstnikega üle kogu maailma.
Lyon ei ole sotsiaalmeedias, kuid kui ta oleks, oleks ta kahtlemata üks neist inimestest.
Ta ütleb, et parim asi, mida ta kunagi teinud on, oli endale talu ostmine Morningtoni poolsaarel. See on tema turvaline koht, ta varjupaik eemal televisiooni eredatest tuledest ja hommikusöögiraadio hullumeelsusest.
Eelmisel nädalal ta lahkus SEN vahetult pärast tema hommikusaadet Tim Watsoniga ja istus kella 11ks oma traktorile.
“Ma ei tea, mida ma traktoriga teen, aga istun selle peale ja sõidan ringi,” ütleb Lyon.
“Ma käristan kopleid ja mul on ka niiduk, nii et panen peakomplekti ja kuulan mõnda podcasti.
“Mul kulub kuus tundi, et niita kogu maa, mis mul on, ja ma armastan seda. See on parim, mida ma teen, see on nagu teraapia. Kui lõpetan, tulen maha ja tunnen end nii hästi.
“Mulle lihtsalt meeldib see ja ma palvetan tõsiselt, et oks oleks maha kukkunud, et saaksin traktorile istuda ja selle üles korjata.”
Lyonil on 50 aakrit ja seal kasvab “väga terve 300–400 kängurupea”, arvestades, kui palju nad piirkonnas ringi rändavad, kuigi tal on ka mõned tema naabri lambad.
Uus maja on talu viimane “kireprojekt”, mille tõttu on ta ehituse ajal ümber asunud teisele kinnistule lähedal asuvale Red Hillile.
“Parim asi, mida ma oma elus teinud olen, oli maa ostmine,” ütleb Lyon.
“Varem meeldis mulle linn, aga nüüd enam mitte, ma armastan talu.”
Ta lülitus võssa pärast oma elu raskeimat perioodi, kui ta taandus tähelepanu keskpunktist pärast uudiste puhkemist tema afäärist tema hea sõbra Billy naise Nicky Brownlessiga.
Talul on olnud tema paranemisel suur roll ja Lyon paljastab oma esimeses ulatuslikus intervjuus pärast seda, miks talle meeldib pärast peaaegu kolme aastakümmet endiselt mikrofoni taga olla.
Tema meediakarjäär sai alguse siis, kui ta töötas AFLis ja juhtis 1990. aastate alguses lastesaadet AFL Squadron. Tema esimene raadiokontsert toimus 3AW-s koos raskete hittide Steve Price’i, Rex Hunti ja Sam Newmaniga.
“Steve Price tegi reedel kell 17.45 Sam Newmani ja Rex Huntiga asja ja see oli ikooniline raadio,” selgitab Lyon.
“Nad läksid siis puhkusele, nii et ta (Price) palus mul tagasi tulla. Ma läksin pühade ajal Inverlochi, kuid sõitsin reedel lõuna ajal liiklusesse ja Pricey jäi alati hiljaks, nii et mul oleks aega umbes kuus minutit ja siis läheksin tagasi Inverlochi.
Sellest väikesest segmendist kasvasid suured asjad.
Lyon on olnud 3AW, Triple M ja SEN erikommentaaride õppetooli peamine mees. Tema profiil kasvas plahvatuslikult Channel 9-s, kui ta tõusis The Footy Show panellistist saatejuhiks. Ta esines ka saates Nine’s Footy Classified.
Kui Eddie McGuire oli tuntud kui Eddie Everywhere, oli temast saanud Gary Everywhere enne hingamispäeva.
2017. aastal naasis ta varahommikuses saates SEN-i partneriks Watsoniks ja liitus Fox Footyga, kus temast on saanud laeva juht, võõrustades reedeõhtust jalgpalli, esitades igal nädalavahetusel ühe mängu erikommentaarid ja asudes populaarses saates võistleja tooli üle. Programm On The Couch.
Jalgpallihooajal on tal üks vaba päev – tavaliselt pühapäev, kuigi ta peab siiski kodus mängudel silma peal hoidma, kuna raadiosaadet vähendatakse sel aastal kolmele päevale nädalas (teisipäevast neljapäevani), et koormust leevendada. .
Hiljutine nädalavahetus Newmani ja teiste vanade The Footy Show päevade ajal golfi mängimas andis Lyonile ülevaate sellest, kui palju see tööstus on muutunud.
“Meil oli nii lõbus ja naersime ning ma istusin seal ja mõtlesin, et me ei suudaks teha nii palju asju, mida varem tegime,” räägib Lyon.
“Mul pole sellega probleeme, aga sellest aspektist pole see nii, ma ei taha öelda, et lõbus, aga me olime natuke lõdvemad. Kõik olid natuke lõdvemad ja ilmselt polnud kõigest nii teadlikud.
“Ma armastan seda endiselt, kuid peate olema ettevaatlik.”
Mängudel erikommentaaride tegemine on endiselt tema lemmikosa kontserdist.
“Ma töötan koos suurepäraste inimestega, kuid nad on kõik erinevad,” ütleb ta. “Mõned ei taha mingil põhjusel liiga palju uurimistööd teha, mis on hea, samas kui on teisi, kes puudutavad absoluutselt kõiki asju, mis toimuvad.
«Mina isiklikult istun kuskil keskel. Arvan, et meie jaoks on kommentaariumis mängu vaatamine ja 10 või 15 minuti jooksul peate niidi üles võtma, see on oskus ja mõnikord saate oma argumenti toetada paljude erinevate asjadega.
“Minu tunne, et olen teinud head tööd, on see, et lähen mängust eemale ja ütlen:” Jah, ma olen tõesti õnnelik, et ma selle ära võtsin, ma ootasin seda.
“Noored poisid, kes tulevad (kommentaari), on nende väljakutse, leida oma stiil. Sa ei pea olema nagu (Jonathan) Browny, sa ei pea olema nagu (David) Kingy, sa ei pea olema nagu ükski neist, sa pead lihtsalt olema sina ise.
Talle meenus eelmisel aastal tema kirg kommentaaride vastu, kui ta mängis Anthony Hudsoni ja Nick Riewoldtiga Fox Footy punkrist.
“See oli sõlmpunkti ajal ja see oli siis, kui Jordan Dawson lõi pärast sireeni väravat, et Adelaide sai Porti alistada,” meenutab Lyon. «See oli nii hea, jäime sellest nii kinni, et kui see juhtus, hüppasime püsti ja kallistasime üksteist.
“Kallistasime kolmekesi Lõuna-Melbourne’i stuudios mängu ajal, kui keegi meist polnud oma meeskondadesse investeerinud. Ma arvasin, et see on päris lahe, sa võid ikka minna ja vaadata midagi, mis võib sind emotsionaalselt nii palju liigutada.
Ta jääb sel hooajal ilma oma paremast käest Riewoldtist pärast seda, kui St Kilda tšempion tegi võidu šokeeritud otsus kolida koos perega USA-sse.
“Ma hakkan Nicki igatsema, ma tõesti igatsen teda,” ütleb Lyon. “Jällegi, kõik on natuke erinevad, aga ta oli talent/produtsent, sinna ta läkski. On talente, kes teevad oma tööd ja teevad suurepärast tööd, kuid nad vajavad suunamist.
“Ta oli talent / produtsent, ta ütles:” Miks me seda ei tee? Kas me saaksime seda teha? Aga see? Kas saame paremini hakkama?’.
“Minu jaoks on see selline ja kuna ma olen seda pikka aega teinud, oli väga tore, et mul on selline mees, kes istub teie kõrval, nii et siis ei tunne te seda survet.
“Ta peatus reklaamipausil ja ütles:” Kaaslane, me peame seda tegema või me ei ole seda teinud. Ma jään teda igatsema, loodan, et ta tuleb tagasi, ta oli tõesti andekas operaator.
Riewoldti asendab endine Collingwoodi treener Nathan Buckley On The Couchi kolmanda rattana, kusjuures Lyon naudib temaga kaasaegse mängu teemal vastamisi rääkimist.
“Kui ta eelmisel aastal (mängust) raadios välja tuli, tõi ta oma treenerite tähelepanu. Ma arvan, et see on suurepärane, ma vaidlustan selle, sest treenerid arvavad oma iseloomu järgi, et nad teavad kõike, nad peavad seda teadma, nii et mulle meeldib teda nõelata.
“Pole midagi paremat, kui teie ja keegi on asja juures ja see on tõsine, kuid mitte liiga kaua. Peate end kergendama, kraamima ja naerma.
“Ma olen 55, ma pole kunagi sellele mõelnud, aga 55! Seetõttu on nende kuttidega ajaveetmine ja töötamine nii hea, et tunned end noorena.
Lyon, kes mängis 226 mängu ja oli Demonsi kapten, võitis 2021. aastal Perthis Melbourne’i ajaloolise esiliiga ja ei suuda siiani uskuda, kui liigutatud ta sellest kogemusest oli.
“Asjaolud muutusid minu jaoks veelgi emotsionaalsemaks, kuna olete seal sisuliselt üksinda (Covidi piirangute tõttu), mul polnud ühtegi mu kaaslast ega ühtegi mu vana meeskonnakaaslast peale ühe paar lääne austraallast.
„Ma olin üllatunud, kui liigutatud ma olin ja kui palju see minu poistele ka tähendas. Ma arvasin, et ma ei näe seda kunagi, nemad arvasid, et ei näe kunagi, ma ei kavatse kunagi nendega näha.
“Nii et lõpuks oli see nii lahe.”
Ta on suure finaali kordust vaadanud vaid korra, paar kuud hiljem tagasi oma farmis koos poegade Joshi, Beni ja Thomase ning vend Rickiga.
“Ma ei ole suur veinijooja, kuid aastate jooksul on mul kogunenud veidi Grange’i ja kui poisid olid väikesed, küsisid nad: “Mis see on, isa?”,” räägib Lyon.
“Ma ütleksin, et kui te kunagi puudutate, siis rebin su kõrvad välja. Selgitasin neile, mis see on, ja ütlesin, et kui kunagi lipu võidame, siis joome selle ära.
“Sel hetkel, kui me lipu võitsime, oli see nagu “Get the Grange, get the Grange”. Nii et meil oli Grange, meil olid suured praed, suur ekraan kuuris ja see oli üks toredaid päevi.
Ja Lyon ennustab, et sel aastal võib farmis olla veel üks päev: “Ma arvan, et Melbourne võib selle uuesti võita, ma tõesti võin.”
Algselt avaldatud kui Garry Lyon avab oma parima käigu ja kuidas footy meedia on muutunud