Autor: Harri Rinne
Reede, 13. detsember 2019.Loe kommentaare
| KommenteeriKaia Saarnat tuntakse ehtedisainerina, kes käsitsi valmistab ainulaadseid autoriehteid. Detsembris sai tema asutatud ehtebränd Kaia Saarna Jewelry Art juba kümneaastaseks. Oma ehetes seob ta tihti looduslikud materjalid kokku vääriskivide ja –metallidega, seetõttu on iga töö kordumatu, originaalne ja ajatu.
Kaia on sündinud ja kasvanud Hiiumaal, keskkoolis käis siiski Tallinnas, sest tahtis minna edasi õppima Eesti kunstiakadeemiasse. Kuid ka sel ajal teadis ta, et ei taha elada kusagil mujal kui Hiiumaal.
Praeguseks on Kaia isa meie seast juba lahkunud ja ema elab hoopis Helsingis (kuigi unistab tagasitulekust). Kaial on maakodu Käinas, kus praegu toimetab vaid vanaema. Just sealt sai kõik alguse – ka esimese ateljee teostus varalahkunud isa abiga.
Kaia abikaasa töö on viinud teda kaugele, Ateenasse, Pariisi ja Riiga, aga ikka on tal stuudio Hiiumaal ja siia tuleb ta nii tihti kui võimalik.
Alustame kaugelt. Mis on väljaspool Eestit sinu lemmiklinn või -koht või -riik? Ja mis on selle võlud?
Lemmikriik on kindlasti Kreeka, kus neli aastat elasin. Lemmikkoht on Máni, see on Peloponnesose poolsaare kolmest jalast keskmisel lõuna pool asuv piirkond. Me oleme seal mitu korda käinud. Oliivisalud, vaikus, turiste on vähem. See mesi, see kohalik jogurt, see koht… See oleks peale Hiiumaa teine koht, kus ma tahaksin elada.
Milline teine koht peale Hiiumaa on sul Eestis koduks, päriselt või vaimselt? Miks just see?
Teist ei ole. Ikkagi on vaid Hiiumaa.
Hiiumaal, nii väike kui see ka ei ole, on väga erinevaid kohti, nii looduse, taimestiku kui isegi ilma poolest. On sul peale oma koha siin ka teisi lemmikuid?
Sääretirp. Ma käin seal näiteks kadakaseeriaid pildistamas ja pead tuulutamas. See taimestik seal mere ääres on täiesti uskumatu. Ja Kalana meeldib ka.
Kas leiad siin veel midagi uut? Käid ringi kusagil uusi kohti avastamas?
Ma ootan seda aega. Käin talvel hästi palju koeraga metsas, aga kui tuleme puhkama, siis teeme Hiiumaal suurema tiiru. Tahaks Tihu järve äärde minna, pole kuus-seitse aastat seal käinud.
Kui sa parasjagu tööd ei tee, millega sisustad siin oma aega?
Praegu mul seda vaba aega tegelikult ei olegi, kui ma Eestis olen. Aga kui on, teen maal sauna, naudin vaikust ja rahu, ei kuula muusikat ega midagi ja käin metsas. Merd ka vahin, päikeseloojanguid pildistan kah. See on vapustav. Meri, mets ja saun.
Kuhu viiksid oma mandri või välismaa külalised? Mida nad ilmtingimata peaksid siin nägema?
Viimati viisingi Sääretirbile, sinna täiesti tippu, oktoobri lõpp oli. Kalana tippu ka. Nad ise muidugi lähevad Kõppu, kõik tahavad seal ära käia. Siis viisin nad maale sauna, mis jäi neile väga eredalt meelde, siiamaani räägivad sellest Tallinnas. Alati soovitan ka häid söögikohti, minu lemmikud on Roograhu ja Ungru.
Meie tuntud raskused on praamiliikluse ebakindlus, keskmiselt sagedasemad elektrikatkestused või voolu ebastabiilsus, poodide kaubavalikute mitte üleliigne avarus. Kas ja kuidas need sind mõjutavad, kuidas oled nendega kohanenud?
Me, hiidlased, oleme kõik ammu kohanenud sellega, nii et ma ei näe mingit probleemi, elu ongi raske. Eriti raske on see kusagil, kus pole pidevat ühendust. Elektrikatkestused näiteks mõjutavad minu ehete valmimist.
Kas miski peale nende veel tõsiselt segab?
Eks me ikka kõik, väikse koha inimesed, ootame sügist, kui on vaikne. Suvel on nii kõva sagimine, nii palju inimesi ja väldid neid suuri üritusi. Samas on see tore, sest sealt tuleb meie leib. Ei häiri nii väga miski.
Kui saaksid vabalt valida, siis mida a) tooksid Hiiumaale juurde, mida meil pole; b) millest tahaksid lahti saada, mis meil on?
Siin ei pea mingit hullu atraktsiooni ehitama. Meie luksus ongi mets, meri ja vaikus – olles ise elanud suurlinnades, hindan seda väga. Võõras inimene tuleb ja läheb metsarajale matkama või paadiga merele. Selleks ei peagi midagi uut tegema, siin on kõik olemas.
Kuidas su kultuurinälg siin toitu saab?
Siin on inimesi küll, kellega lävida. Kuivõrd olen elanud erinevates suurlinnades, siis kultuuri on neis olnud piisavalt. Hiiumaal külastan suvelavastusi ja mõningaid näitusi ja mulle sellest piisab.
Kas hiidlane on teistmoodi kui mandri inimene? Milline ta on?
Ta on kannatlikum, meie üle tehakse nalja, et me oleme aeglased. Olemegi, me ei rapsi nii palju, olemegi rahulikud ja kannatlikumad ja ma arvan, et ka hea huumorimeelega. Rasked ajad on teinud selle, et oskame nalja teha.
Kuidas sind omaks on võetud?
Pärast ühte üritust kirjutas mulle üks naine, et mul on nii hea meel, et meil on oma Kaia Hiiumaal, oma ehtekunstnik. Siis ma tundsin küll, et täitsa lõpp, ja nii kirjutaski! Kui ma lõpetasin kooli, mõtlesin, et ma ei hakka tegema ehete parandustöid, teen ainult oma asju. Kuid tegelikult tegin kõike, et ellu jääda.
Aga ehteid parandan endiselt missioonitundest, kuna Hiiumaal muidu pole seda teenust. Inimesed on õnnelikud, et on olemas koht, kus saab ehet tellida ja parandada. Ma arvan küll, et võetakse hästi omaks.
Nüüd siis, mis on need head asjad siin, mis siia tõmbavad?
Meri. Pariisis sain aru, et ma lähen hulluks, kui pole merd. Jõgi ei kompenseerinud seda üldse. Jah, metsad, vaikus, meri. Ja see lisaboonus, et ma saan siin oma asju teha, mul on siin kõik olemas. Ja see on ka hea, et laevad käivad tihedalt ja kiirelt, lisaks veel üha paranev lennuliiklus ja ka bussiliiklus. Posti- ja kullerteenused toimivad samuti hästi, muidu ma oma materjali mandrilt ei saaks, kui neid poleks. Värske õhk, suurlinnades seda pole. Hästi lihtsad asjad.
Mida Hiiumaa (või riik või EL või kes tahes…) peaks tegema, et elu siin püsiks vähemalt nii hea kui see praegu on või saaks veelgi paremaks?
Maakondlik bussiliiklus võiks küll tihedam olla, viimasel ajal on kõrvu jäänud selle kohta nurinat. Usun siiski, et kõik alati liigubki paremuse suunas.
Kas sul on mõni lugu või anekdoot, mis sinu jaoks iseloomustaks Hiiumaad või hiidlasi?
Teadagi on meil, hiidlastel, oma keel ja dialekt. Sõnakasutus on pisut erinev kui mandril linnarahval. Toon näiteks, et mu abikaasa vanaisa hurjutas oma lapselapsi alati, kui need õue mängima olid minemas. Mitte mingil juhul ei tohtinud ennast “hulluks” teha. Vaadake, et te ennast hulluks ei tee!