-Hommikusöök, mis tuli tavapäraselt hilja oli ülessoojendatud kartulid ja hakklihakaste. Hea algus uuele nädalale.
-Mängisin oma värvilise vaiba peale, lahtise akna all sitarit. Tunne oli ülev ja Adelaide lõunavalguses uskumatult kaunis.
-Pesin uue šampooniga pead, mis lõhnab nagu Bounty šokolaad – kakaoselt ja kookospähkliselt. Lastele mõeldud šampoonipudelil on õigustatult hoiatus, “Mitte süüa!”
-Sõitsime läbi tühja linna tööle, rikšajuhid streikisid ja meie taksojuhil Shivannal, kes muidu on kirjeldamatult kurja näoga, oli rõõmus meel ja suu kõrvuni. Mul oli tema pärast hea meel.
-Tööl sain teada, et pean “Väärituid Tõpraid” tööl nägema… Et eelmisel nädalal kinno ei jõudnud, võis kindel olla, et see tööl mu kätte saab. Olin siiani oodanud uudist, et see on tõlge, kuna mul oli Natashaga diil tehtud, et maksku mis maksab, selle filmi pean ma saama. Ei ole tõlge. On rematch. Pole hullu, vähemalt on mul õigus parandusi teha.
Oma suureks rõõmuks avastasin, et käsikirjast on umbes 120 subtiitrikasti kuskile kadunud. Polegi olemas. Kirjutasin siis LAsse pika ja asjaliku kirja, et mis oleks kui ma need tõlgiks, selle asemel, et nad kuskilt sahtlist neid puuduvaid subtiitreid otsima hakkaks. Vaatame mis nad selle peale kostavad.
-Kui Dahlia lõpuks tööle jõudis ütles ta, et tal on mulle midagi. Oli kodus kappe koristanud ja leidnud…Anoushka Shankari postri. Ja veel hirmus ilusa!
-Käisin Bharadit kiusamas tema ruumis ja vaatasime kinnisvarapakkumisi. Peame 1. novembriks välja kolima, kui oma deposiiti tahame ühe korraga kätte saada. Esimene plaan oli Indiranagarile, kus Dahlia elab, aga see paistab hirmus kallis olevat. Plaan B on Koramangala. Mul ei oleks selle vastu mitte kõige vähematki.
-Saatsin Claytopiasse, kohvikusse, kus saab savist asju teha ja maalida, kirja, et tahaksin oma sünnipäeva seal pidada. Mulle kohe vastati ka ja öeldi, et suurima rõõmuga võtavad nad meid seal vastu ja panevad savi valmis, et mina ja külalised saaksime kohe mässama hakata. Ja süüa saab seal ka. Ja siis see tore tütarlaps toru otsas küsis, et kas oleks võimalik sünnipäevalapse nime teada, et nad saaks omalt poolt midagi ette valmistada. Ja siis ma häbelikult ütlesin, et mina olengi sünnipäevalaps. Jah, nii kentsakas ongi kui keegi iseenda sünnipäeva korraldab siin. Tema pahvatas kohmetult naerma, vabandas ja ütles, et väga tore siis. Laupäeval näeme. Ootan juba. Saatsin viiele toredale inimesele kontoris kutse ka, et olge nii mammud ja tulge savitama. Eks näis, kas poisid on nii hakkajad, et laupäeval käsitööd tahavad teha. Minu pärast. Parem oleks.
-Kuulasin töö juures internetist mõnusat muusikat ja võngutasin ennast tooli peal kuni oli aeg takso peale minna ja koju sõita.
-Kodus tegime Adelaide’iga ilusat ja natuke kohmakat muusikat, sõin Nutella saia ja blogisin. Nutella jah. Meie külmkapp näeb lõpuks ometi välja nagu korralik kodukülmkapp, seal on hapukurgi-, kondenspiima- ja maapähklivõipurgid ukse küljes reas, õunad ja tomatid restidel, juustu- ja võikarbid ka kuidagipidi, pakk piima piilub kaugelt ja ütleb, et õige aeg joomiseks on möödas, aga tee keetmiseks läheb küll, jogurtit on ka ja igasuguseid muid toredaid asju, mida hommikul hammustada või õhtul näkitseda ka.
Kõik esmaspäevad ei ole sinised. :)