

Koduteel 1/2000 - Piibel
Prohvet, kes riidleb Jumalaga - HABAKUKMargit Sepp
EMK Teoloogilise Seminari õppejõud
Väikesed prohvetiraamatud
Millised prohvetiraamatud on väikesed ja miks neid nii kutsutakse? Vanas Testamendis on 16 prohvetiraamatut, mis jagunevadki suurteks ja väikesteks. Suuri on neli - Jesaja, Jeremija, Hesekieli ja Taanieli raamat (Heebrea kaanon jaotab Vana Testamendi kolmeks - toora, kirjutised ja prohvetiraamatud - ning selle alusel peetakse Taanieli raamatut kirjutiseks). Ülejäänud 12 liigitatakse väikesteks ja seda eeskätt mahu tõttu. Väikesed on niisiis Hoosea, Joeli, Aamose, Obadja, Joona, Miika, Nahumi, Habakuki, Sefanja, Haggai, Sakarja ja Malaki raamat. Jesaja või Jeremija raamatuga võrreldes on need 12 tõepoolest lühikesed, mis aga ei tähenda, et nad oleksid vähemtähtsad või teisejärgulised. Nende sõnum on sama kaalukas kui suurte prohvetiraamatute oma.
Habakuki raamat erineb paljudest teistest prohvetiraamatutest selle poolest, et see ei anna edasi pikki sõnumeid ega tuleviku-kuulutusi, vaid esitab prohveti ja Jumala dialoogi. Prohvetil tekib küsimus, ta pöördub sellega Jumala poole ja Jumal vastab. Küsimused ning vastused moodustavadki kirjandusliku struktuuri, mille kaudu jõuame raamatu sisuni.
Raamat algab Habakuki küsimustega. Kui kaua, Jehoova, ma pean appi hüüdma, ilma et sa kuuleksid? Või sulle kisendama vägivalla pärast, ilma et sa aitaksid? Järgneb prohveti otsene nördimus ja isegi etteheide Jumalale. Hävitus ja vägivald on mu ees - on tulnud riid ja tõusnud tüli! Seepärast on Seadus jõuetu ja õigus ei tule iialgi esile! Sest õel piirab õiget - nõnda tekib väänatud õigus! (1:2-4)
Miks on siis prohvet nördinud? Habakuk näeb ümberringi lokkavat ülekohut, vägivalda, õiglusetust. Ini-mesena, kel hästiarenenud õiglustunne, ei suuda ta enam taluda, et ülekohtused tunnevad ennast nii kindlalt. Ühiskond on korrumpeerunud, õige inimene jääb tihti kaotus-seisu ning ülekohtused ainult irvitavad tema üle. Ja Jumal ei tee midagi, et neid karistada, ei saada patuseid õnnetusse, ei vala taevast tuld ega tõrva ebaõiglaste peale. Kas ei tundu see pilt meilegi tuttav? Teiste arvel elamine, vale ja pettus on täiesti tavalised, õigluse ja aususega ei jõua eriti kuhugi. Kui kaua, Issand, hüüab Habakuk.
Habakuki probleem on teoloogiline: käsuõpetuses on kirjas, et Jumal on õiglane ja karistab pattu, antud hetkel ei näi aga olukord sellele vastavat.
Miks peab õiglane kannatama ülekohtu all?
Nii küsib Habakuk ja Jumal vastab (1:5-11): Ma teen teie päevil teo, mida te ei usuks, kui sellest jutustataks! Sest vaata, ma lasen tõusta kaldealased, kibeda ja tormaka rahva, kes käib maa laiuti läbi, et vallutada eluasemeid, mis pole tema omad! Kõik nad tulevad teostama vägivalda; nende ees käib hirm. Jumala vastus on väga selge. Kuigi hetkel võib tunduda, et Ta on pas-siivne pealtvaataja, ei pääse keegi Jumala pilgu eest. Jumal saadab oma rahva karistajaks kaldealased.
Kes on need kaldealased? Kaldea-lased olid Lõuna-Babüloonias elav etniline grupp, kelle juhtimisel kerkis esile Uus-Babüloonia impee-rium. 626 e.Kr. tõusis Babüloonia troonile kaldealasest kuningas Nabopolassar, kes samal aastal lõi assüürlasi Babüloni linnas. See oli tähtis sündmus Uus-Babüloonia ülemvõimu kehtestamisel Lähis-Ida kultuuri-ruumis. Kuna Babüloonias valitses ka kaldealastest kuningaid, kasutati nimetust kaldealased tihti babüloonlaste sünonüümina. Nii on ka Habakuki raamatus mõeldud kaldealaste all laiemas tähenduses Babüloonia impeeriumi.
Millal võis siis kaldealaste (babüloonlaste) rünnakut oodata? Prohve-tile öeldakse, et see karistus tuleb teie päevil. Ajaloost on teada, et esimest korda ründasid babüloonlased Jeruusalemma 605. aas-tal e.Kr., kui Babü-looniasse viidi Taaniel, tema kolm sõpra ja teisi andekaid noori mehi. Järgmine kallaletung leidis aset 597 e.Kr. ja Jeruusalemm langes lõplikult babü-loonlaste kätte 586 e.Kr. Selle ajaloolise informatsiooni taustal saab Habakuki raamatu paigutada aega veidi enne 605. aastat e.Kr.
Mida õpetlikku võiksime siit enda jaoks talletada? Habakuki kaasaeg meenutab hämmastavalt meie oma. Meilgi võib tekkida küsimus, miks ei pane Jumal ülekohtule piiri. Nii nagu Habakukile, on Jumalal vastus ka meile. Jumala toimimise aeg ja vahendid võivad olla erine-vad, kuid printsiip on sama - kõik ülekohus ja patt saab karistatud, mitte keegi ei pääse vastutusest, see on vaid aja küsimus. Siinkohal meenub Jeesuse tähendamissõna põllulustest (Mt 13:24-30). Kui põllu-mees oli külvanud põllule hea seemne, tuli ka vaenlane ja külvas nisu sekka põllulustet. Kui vili hakkas kasvama ja koos sellega ka umbrohi nähtavale ilmus, tahtsid majaisanda sulased luste kohe välja katkuda, aga neile vastati: "Ei, sest lustet katkudes võite te ühes sellega ka nisu välja kiskuda. Las nii nisu kui luste kasvada lõikuseks ja siis põletame umbrohu ära." Teine-kord tundub, et Jumal ei sekku kohe aktiivselt. Ta ei hakka alati üksikuid ohakaid nisu vahelt välja noppima, vaid laseb nii heal kui kurjal valmida lõplikuks lõikuseks, mil õiglane saab tasu ja ülekohtune teenitud karistuse.
Kuid Jumalal on iga rahva ja inimese jaoks ka armuaeg, mille pikkus sõltub ainult Jumalale teada olevatest teguritest. Jumal on pika mee-lega, oma armastuses annab ta inimestele ja rahvastele võima-luse meelt parandada ja Tema juurde tulla. Samas ei tea inimene, millal Jumala armuaeg tema suhtes otsa saab, selle-pärast õpetab Jumala Sõna südant mitte kõvaks tegema, vaid hoiatustele reageerima. Kord nuttis Jeesus Jeruusalemma eelseisva hävingu pärast, sest Jeruusalemm ei tundnud ära oma armukatsumisaega. Jumala karistus tabas püha linna. Niisiis - Jumala poolt seatud ajal saab iga ülekohus karistuse.
Kas prohvet jäi rahule?
Habakuk ei suuda uskuda, et Jumal saadab karistajaks patuse ja julma paganarahva. Kuidas saab Jumal kasutada babü-loonlasi, kes on Iisraeli rahvast veelgi halvemad? Niisiis viis Jumala vastus uute küsimusteni.
Kas ei ole huvitav, et prohvet kõneleb Jumalaga väga otsekoheselt. Ta julgeb oma seisukohti ausalt väljendada ning isegi pahameelt ja protesti avaldada. Veelgi huvitavam on see, et Jumalat ei näi prohveti käitumine heidutavat. Ta ei hakka Habakukki manitsema ja ma usun, et rohkem kui väljapeetud alanduse maski hindab Jumal meie siirust. Habakuki raamat julgustab meid tulema Jumala ette ka raskete küsimustega, ilma et peaksime ennast kuidagi raamidesse suruma. Tihtipeale võib inimene kartuse pärast oma tõelist mina (tõelisi tundeid, küsimusi, mõtteid) Jumala eest peita. Pelgame, et Jumal ei armasta meid enam endi-selt, kui avame oma tegeliku olemuse - selle, mis ei ole nii kena ja jumalakartlik kui ehk peaks. Aga Jumala silm näeb kõikjale, näeb meie südame protesti ja tegelikke mõtteid ka siis, kui püüame neid vaga-duse katte alla suruda. Parem on end ausalt avada - Jumal hindab seda ja kurvastab pigem siis, kui me oma tõelisi mõtteid peidame ega usalda Teda. Jumal teab, et me ei ole ise võimelised end muutma ega vabastama. Sellepärast soovib Ta meile appi tulla.
Nii valas ka Habakuk oma mõtted-tunded ja nördimuse Jumala ette ning jäi ootama. Paneme tähele, et Habakuk seisis vahipostil ja uskus kindlalt - Jumal vastab talle (vt.2:1). Kui oleme siiralt Jumala ees seisnud, võime olla kindlad, et vastus tuleb. Tahaks veel rõhutada, et pärast kõnelust Jumalaga jäi Habakuk ootama vastust. Ta ei vuristanud kiiruga küsimusi ette ega tormanud siis järgmiste askelduste juurde. Habakuk ootas. Meilgi on tarvis õppida ootamist. Võime tormata osadusest Jumalaga kähku tööde-tegemiste juurde ja mitte kunagi oma küsimustele vastuseid saada, sest esiteks - me ei ole õppinud vaikuses viibimist ja süvenemist, ning teiseks - me ei oska kuulata. Vahel ei arvestagi inimene sellega, et Jumal tahab temaga rääkida ja vastuseid anda.
Õiglane inimene peab elama usust!
Kuidas sobib kokku Jumala õigluse ja pühadusega, kui Ta lubab tuua oma rahva karistajaks patuse paganarahva? Jumala vastuse võiks jaotada kaheks. Esi-mene, n.-ö. üldine vastus kõlab: Vaata, kes on ülbe, selle hing ei jää temasse, aga õige elab oma usust! (2:4)
Jumal kinnitab, et iga ülekohtune inimene saab lõpuks teenitud karistuse, olgu see Jumala valitud rahvas või keegi teine. Samas ütleb Jumal, kuidas peavad õiged elama üldise ülekohtu tingimustes, kui Jumala karistused ei ole veel ilmsiks saanud - õiglane inimene peab elama oma usust. Mida see tähendab? Heebrea-keelne sõna emunah, mis on siinkohal tõlgitud sõnaga usk, viitab ausameelsusele, usaldus-väärsusele, püsivusele, ustavusele. Seda heebreakeelset fraasi oleks võib-olla selguse mõttes tabavam tõlkida, et õiglane inimene elab oma ustavuse varal. Siin ei ole silmas peetud mingisugust ühekordset Jumalasse uskumist kui sündmust, vaid pidevas usalduses ja ustavuses elamist nii Jumala kui inimeste ees, hoolimata sellest, et paljude teiste elustiil on teistsugune. Kuigi me ei mõista alati kõike ümbritsevat, võime ometi elada ustavuses Jumalale, usalda-des Jumala õiglust ja pühadust, uskudes, et Tema on see, kes kõik lõplikult paika paneb.
Järgnev konkreetsem Jumala vastus puudutab babüloonlasi (2:6-20), kelle aadressil kõlab viis hädahüüdu, mis väljendab neile saabuvat hävingut. Babüloonlaste süüks pannakse vägivalda teiste rahvaste suhtes, kelle arvel nad on rikastunud. Häda sellele, kes kuhjab kokku, mis ei ole tema oma. Karistus, mille Jumal babüloonlaste kaudu toob, annab viimastele ülemvõimu ainult lühikeseks ajaks. Lõpuks saab neilegi osaks ärateenitud karistus ja see tuleb karmim kui Juuda oma.
Prohvetist saab eestpalvetaja
Habakuki ja Jumala dialoog on nüüd mingisse punkti jõudnud. Kaks korda on Habakuk küsimusi esitanud ja mõlemal korral on ta ka vastuse saanud. Kas tulevad uued küsimused?
Ei, järgneb hoopis midagi erilist - prohvet hakkab palvetama ja see palve ei ole lihtsalt isiklike probleemide teadaandmine Jumalale, vaid omamoodi usutunnistus ja eestpalve. Jehoova, ma olen kuulnud su sõnumit, ma olen näinud su tegu, Jehoova! Ligemail aastail lase see sündida, ligemail aastail ilmuta! (3:2) Prohvet on alistunud Jumala tahtele, tema südamest tõuseb usaldus. Midagi on kardinaalselt muutunud ka prohveti suhtumises. Endise õiglusejanulise ja Jumala nuhtlust sooviva prohveti asemel kuuleme nüüd Habakuki anuvat hüüdu Jumala poole: Vihas mõtle halastusele! Prohvetist on saanud eestpalve-taja.
Habakuki palve meenutab mõningaid psalme, kus Taavet kirjeldab Jumalat loodusjõudude valit-sejana. Nii psalmide autor kui Habakuk kinnitavad selle tunnistusega oma usku Jumalasse. Nii nagu kogu loodus kuuletub Jumala meelevallale, on ka meid ümbritsevad olukorrad Jumala kontrolli all. Ja see teadmine annab rahu ja kindlustunde. Ka suhtumises babüloonlastesse ilmneb prohveti muutunud südamehoiak - ta ei soovi Iisraeli vaenlastele teenitud karistust, vaid temas ärkab pigem kaastunne.
Loota Jumalale!
Raamatu viimased salmid (3:17-19) on väga kauniks lõpuakordiks Habakuki usutunnistuslikule palvele. Eriline on see, et välise armetu olukorra taustal leiab Habakuk jõudu rõõmutseda ja põhjuse selleks leiab ta Jumalas.
Vana Testamendi lepingus oli klausel, mille järgi Jumal õnnistab sõnakuulelikku Iisraeli rahvast rikkaliku viljasaagi, loomade, vihma ja paljude muude materiaalsete õnnistustega. Pilt, mille Habakuk meile maalib närbunud viigipuust, viljatust viinapuust, kiratsevast õlipuust ja nurjunud saagist väljendab vastupidist olukorda - lepingu needust. Kui Iisrael on Siinai lepingule sõnakuulmatu, lubab Jumal saata needuse, mis väljendub eeskätt põllumajanduse allakäiguna. Kuid ka selles olukorras, kus Iisraeli rahvas kannatab sõnakuulmatuse karistuse all, kus ei ole mingit põhjust rõõmu tunda, rõõmutseb Habakuk ometi. Mille üle? Ma rõõmutsen Jehoovas, ma hõiskan oma pääste Jumalas. Issand Jehoova on minu jõud. Prohvet on leidnud sisemise rõõmu ja jõu Jumalas. See on väga lähedane uustestamentlikule mõtteviisile, mille järgi inimese õnn ei sõltu välisest olukorrast (materiaalsest seisukorrast, isegi mitte välistest kannatustest). Vaid osadus Jumalaga Püha Vaimu kaudu teeb võimalikuks sisemise rõõmu, julguse ja õnnistuse kogemise. See on uus elu kvaliteet, kus inimese olemus täitub Jumala olemusest, sest Jumala riik on õigus, rahu, rõõm Pühas Vaimus. Võib öelda, et need raamatu viimased salmid väljendavadki Jumala ootust, kuidas õige võiks elada usu või ustavuse läbi - ka siis, kui olukord on keeruline, ei pea inimene masendusse sattuma, kibestunult kritiseerima hakkama või lootust kaotama, vaid ta saab vaatamata kõigele usaldada Jumalat ning kogeda sisemist rõõmu.
--------------------------------------------------------------------------------
Habakuk teeb läbi sisemise arengu. Piibel ei anna meile prohveti kohta mingit lisainformatsiooni, aga me võime teda raamatu sisu põhjal tundma õppida. Algul näeme prohvetit, kellel on kindel arusaam selle kohta, kuidas Jumala asjad peaksid toimuma. Kolmas peatükk väljendab prohveti alistumist Jumala suurusele. Tema pilt Jumalast avardub, Ta on jõudnud usalduse uuele tasandile, mis ei sõltu välistest asjaoludest. Palve ja usukinnitus väljendavad Habakuki rahunenud usku ja kindlust.
Neid samu printsiipe võib raken-dada ka Uue Testamendi ajastul, Habakuk on meile heaks eeskujuks. Jumal soovib ka meid seesmiselt muuta ja vormida. Ka meie arusaam Jumala ja Tema töö kohta võib olla liiga kitsas. Ka meid võib Jumal teinekord uute lahenduste või arusaamadega üllatada. Jumala tunnetuses kasvamine on põnev ja see võimaldab meil rikkalikumalt kogeda Jumala isikut: Jumal-Isa, Poega ja Püha Vaimu. Prohvet Habakuki raamat annab meile ainet mõtiskluseks ja edasi-minekuks.


Koduteel
1/2000


Jutlus
Appihüüdmine?
Meilt ja mujalt
Pärnu Agape Kristlik Huvialakool areneb
Lühiuudised
Noortenurk
Skautlus EMK-s
Intervjuu
6 küsimust Maie Ilumetsale
Hingehoid
Kas mina ka peaksin paastuajal end milleski piirama?
Piibel
Prohvet, kes riidleb Jumalaga - HABAKUK
Kirjakast
Karikatuur kristlikus ajakirjas...?