Originaalpealkiri: "Final Girls"
Tõlkija: Marge Paal
Kirjastus: Päikese Kirjastus
Formaat: pehmekaaneline
Ilmumisaasta: 2017
Lehekülgi: 383
Goodreads
Rahva Raamat
Apollo
Kümme aastat tagasi tappis hullumeelne Quincy Carpenter'i sõbrad. Neiu oli metsamajakese tapatalgute ainus ellujäänu. Lisa ja Sam on Quincy saatusekaaslased, ka nemad pääsesid sarnastest tragöödiatest eluga. Meedia on naised ristinud viimasteks tüdrukuteks ning võtab mõrvade aastapäevadel juhtunu taas jutuks. Naised ise soovivad vaid unustada.
Quincy elu on paigas. Ta elab koos kallimaga kaunis korteris, teenib elatist oma küpsetamisblogiga ning kohtub aegajalt politseinikuga, kes ta elu päästis. Siis aga sooritab Lisa enesetapu ja Sam ilmub Quincy ukse taha. Vanad haavad kistakse lahti ning Quincy on sunnitud kümne aasta tagust ööd meenutama.
Arvamus:
Mõtlesin kaua, kas teha selle raamatu kohta postitus või ei. Läbi ma ta ju lugesin, vahepeal küll diagonaalis, aga ikkagi. Pealegi on sellel teosel nii palju fänne ning Lisa Gardner, kirjanik, kelle loomingust ma lugu pean, kirjutas, et tegu on 2017. aasta parima raamatuga. On ta jah. 😒 Üks suurimaid pettumusi sellel aastal.
Kõik algas 2018. aasta alguses, kui "Viimased tüdrukud" raamatukogust kaasa haarasin, sest sõbranna kiitis seda taevani. Olin parajasti tõbine ja nädalavahetusel üksi kodus ning põnevik tundus väärt mõttena. Algus oli hea, ei eita, kuid üsna pea taipasin, et peategelane käib mulle tõsiselt närvidele. Ta oli nii paganama naiivne ja lasi teistel endaga pidevalt manipuleerida. Mingil hetkel imestasin, kuidas ta üldse ellu jäi. Pime juhus, mis muu. Lisa ja Sami lood tundusid Quincy oma kõrval hoopis põnevamad ja mind ajas tigedaks, et nad ei saanud rohkem leheruumi.
No ja siis hakkas lugu venima. Lugesin paar lehekülge, panin raamatu kõrvale ja järgmisel päeval taipasin, et mul polnud midagi loetust meeles, sest midagi ei toimunud. Otsustasin raamatu pooleli jätta ja seda ma ka tegin. Pool nädalat hiljem hakkas kripeldama. Võib-olla loobusin liiga kiiresti, võib-olla läheb lugu paremaks, kõik ju ometi kiitsid. Niisiis, laenasin raamatu seekord töökaaslaselt. No ei läinud paremaks - lugu venis edasi ja mina muutusin aina tigedamaks. Kuni lõpuks viimastes peatükkides muutus tempo kaelamurdvaks. Jah, lõpp oli hea ning ma ei näinud seda ette. Aga minu arvamus on siiski et liiga vähe, liiga hilja.
Lihtsalt pulli (või siis ka vasika) pärast lisan kuupäevad. Alustasin 20. jaanuar 2018 ja lõpetasin lugemise 30. aprill 2018.