Mul on MSNis üks emotikon, mis kirjeldab suurepäraselt mu tänast enesetunnet.
Üks munapea istub arvuti taga, kirjutab usinalt, aga järjest raevukamalt. Varsti tipub nii raevukalt, et sõrmede alt pritsib verd. Siis hakkab meeleheitlikult pead vastu klaviatuuri koksima, kuni auk on sees. Koksib edasi, kuni järele jääb vaid verine plönn. Siis variseb klaviatuuri peale kokku.
Ma elan ainult järgmise reede nimel, mil on lootust sõita ilma lasteta Tartusse, tõmmata selga talumees, litsakad võrksukad ja varbadekolteed paljastavad punased kontsakingad ning tunda end naisena, mitte toolikujulise emana.