Pikalt pole ma Isaac’i tšilli lembusel varem peatunud, kuid nüüd selgitan siis veidi, millega tegu. 🙂 Kõik algas Esperance’s, kui ta pubi taga oma väikesel peenral lisaks tomatitele ja maasikatele ka tšillitaimi kasvatas. Kuna tihti sai seal väljas istutud, siis sai tavaks, et julgemad proovisid neid kangeid tšillisid sisse süüa ja ütleme nii, et tagajärjed ei olnud just ilusad. 🙂 Igaks petteks ei olnud mõtekas oma jooke-sööke järelvalveta jätta, sest võisid olla 99% kindel, et keegi on sinna tšillit peitnud.
Pubi tagant liigus see õudus edasi pubi sisse, kus kõvemad kliendid tahtsid oma kangust tõestada ja näidata, et nemad suudavad ka kõige tulisema tšilli omale sisse süüa. Etteruttavalt võin öelda, et need kõvad mehed lõpetasid enamasti pisarates tualeti poole joostes. 😀
Esperance’i tšilli challenge:
Ühel hetkel said Isaac’i kasvatatud tšillid otsa ja kliendid said mõnda aega rahulikumalt hingata. 🙂 Kuni päevani, mil Isaac avastas maailma kõige kangeima tšillikastme, mida tegelikult kastmeks nimetada ei tohiks, sest isegi pudelil on hoiatus, et nahaga kokkupuudet tuleks vältida ja enne tarvitamist tuleb lahjendada suure hulga veega. Toode on 3AM Reserve – Death Sauce (ehk eesti keeles “surma kaste”), link siin. Võin omast käest kinnitada, et nahaga kokkupuutel kaste põletab ja tekitab villid. Aga sellest lähemalt veidi hiljem.
Nii tekkis Isaac’il uus mõte, korraldada pubis iganädalasi mõõduvõtte, kes suudab ära süüa Devil’s Tears (eesti keeles “Saatana Pisarad”) pitsa – võidab $50 baarikrediiti. Pitsa peal oli kokku segatud see hull kaste ja kõige kangemad tšillid, mis Esperance’i poodides oli võimalik kokku osta. 😀 Tervet pitsat ei õnnestunud kellelgi alla kugistada, mistõttu muutsime veidi reegleid ja ära tuli süüa pool. Poole pitsa söömisega said hakkama vaid mõned üksikud, kes tavaliselt näost valgetena ka üsna ruttu pubist lahkusid. Ärge muretsege, kaua see jant ei kestnud, sest isegi Isaac sai aru, et asi võib halvasti lõppeda. 😀 Iga osaleja allkirjastas küll enne osalemist lepingu, et osalemine on vabatahtlik ja meil ei lasu mingit vastutust.
Isaac tõi tüki pitsat koju Duncan’ile proovida:
Sünnipäevaks sai Isaac minult kotitäie ghost tšillisid, mis paar aastat tagasi olid väidetavalt maailma tuliseimad. Need rändasid meiega koos Tasmaaniasse ning pubisse tööle asudes tellis Isaac taaskord seda jubedat kastet ning hakkas kliente “piinama”. Pitsa peale ta seda enam ei topi, küll aga segas ta ise kokku ühe vänge kastme, mida siis hambatiku otsast klientidele maitsta annab. Naljakas on see, et inimesed ise vabatahtlikult tahavad seda rohkem proovida ja küsivad näiteks lusikatäit tiku asemel. Julgemad on proovinud ka tšilli-viinashotti.
Mina olen alati jäänud selles kõiges kõrvalvaataja rolli, kuna ei kannata vürtsikaid toite peaaegu üldse. Esperance’s jäin paaril korral ohvriks, kui mu klaasi äär oli tšilliga kokku hõõrutud, aga see oli ka kõik. Sel korral on see kokku segatud kaste aga NII kange, et kui Isaac seda kokku segas, siis ei olnud võimalik samas ruumis olla, kuna selle aurud hakkasid silmadele, kurgule ja ninale. Blender ja lõikelaud ning nuga, mida ta kasutas, tuli minema visata, kuna need ei läinud sellest õlist enam puhtaks.
Kokkusegatud kastme pani ta purkidesse, mis mõne aja pärast miskipärast lekkima hakkasid. Ühel päeval oli üks purkidest rännanud kraanikaussi, et mitte igale poole lekkida. Kui ma hiljem nõusid hakkasin pesema, nägin küll, et seda kastet oli ka nõudele valgunud, aga olin üsnagi hoolikas. Sellest polnud aga abi, pidin kurvastades hiljem avastama.
Umbes 10 minutit peale nõudepesu lõppu hakkas mu käsi kipitama. Kipitus läks kiirelt üle väljakannatamatuks põletuseks ja toppisin käe kiirelt piimakaussi. Kunagi jalapeno põletusega võideldes aitas see trikk ilusti. Mitte aga sel korral! Esimene tund! oli käsi piima sees istuda okei, aga aja möödudes see enam valu ei leevandanud. Järgmised KAKS tundi veetsin erinevaid meetodeid googeldades ja järgi proovides. Ei aidanud õli ega hapukoor ega sidrun ega vaseliin ega mitte miski! Valasin ikka päris mitu pisarat, kui peale 4 tundi valu kannatamist leevendust ei leidnud. Lõpuks, kell 4 hommikul (jah, pidin järgmine päev kell 9 tööl olema), jäin magama jäätükid käes, kuna need muutsid käe külmaks ja tuimaks ning ma ei tundnud põletust. Valus oli ikka, aga külmetusvalu oli veidi etem, kui põletusvalu.
Ja ei, ma ei reageeri siin üle, nii kuum kaste ongi! Niiet kujutage ette, mis see inimese sisemusega veel teeb! Minu käsi oli mitu päeva paistes ja punane ja isegi paar villi lõi üles! Ma ei lähe enam selle jubeduse lähedalegi ja käskisin Isaac’il oma hobi kuskil mujal harrastada. 😀
Nüüd hakkas veidi kergem, sai südamelt ära kurta. 😀 Kuidas teil läheb?