

viimasele kirjale vastuseks, et olen seda mitmeid kordi mõelnud, isegi aegu kinni pannud, kuid kõhklema hakanud. ehk seetõttu, et umbes neli aastat tagasi isegi käisin psühhiaatri juures, kuid seal õeldi, et minu kehakaalu ja enesekindluse juures ei saa mul küll mingeid probleeme olla. psühhiaater lisas veel, et arvatavasti on temal rohkem probleeme söömisega kui minul :P
Teata sobimatust kommentaarist
see selleks. tegelikult asi selles (mis mind takistab abi leidmast) et olen niivõrd segaduses enda sees.. päeva jooksul käib sada erinevat mõtet peast läbi. ma ei oska enda suhtes seisukohta võtta. ma ei tea, mida endast arvata. tean ainult, et ei taha enam seda elu, mida elan. olen meeletult tüdinenud sellest.
asi polegi ehk ainult söömises. üleüldine otsustusvõimetus: nii iseenda kohta seisukoha võtmises kui ka kõige muuga- millega tegeleda, kus elada, mida tulevikuga peale hakata jne jne. Ma ei tahagi mingeid konkreetseid otsuseid vastu võtta, sest ma ei tea, mis on õige/parim mu jaoks. Lasen lihtsalt kõigel minna, lähen vooluga kaasa. Ma ei julge otsuseid teha. Peale selle tundub kõik nii tühine ja mõttetu. Ükskõik, mis ka ei vali, lõpuks tundub see ikkagi nii vale, tühi ja mõttetu. Ma ei suuda taluda seda närvilisust ja hirmu enese sees (see on vast peamine põhjus, miks söön. mitte miski muu ei suuda mind nii maha rahustada). Ma ei tea, mis on õige või vale! Ma ei tea, kusmaal mu tunded valed on või kas üldse on? ma ei tea, mis mul viga on. ma ei taha elust osa võtta ega osa saada. Olen suletud ja apaatne inimene. Ma ei taha seda elu, olen niiiii tüdinenud sellest. ma ei usu, et siin maailmas leidubki üldse midagi sellist, mida tahaksin. Mis mind rahuldaks.
Tegelikult on mul jällegi selline tunne, et ise halan oma elu otsas, tahtmata valikuid teha ja tahtmata end aidata. Olen tuhandeid kordi mõelnud, et valingi söömise: teen tööd, et iseend ära elatada ja jätan kõik muu elus sinnapaika. Kuid ka see ei näi töötavat. See tühjus lihtsalt tapab mu!
Ma ei suuda ega taha otsuseid teha.
Kuidas on mul see nii välja kujunenud? Usun, et paljugi tuleneb lapsepõlvest. Olen paljulapselisest perekonnast; ema 'suurest sumast' lõpmata väsinud (mäletangi lapsepõlves temaga seoses ainult pidevalt väsinud, masendunud ilmet. tunnen tema ees mingit lõputut süütunnet), isa närvilisus. vanematele vendadele ma millegipärast ei meeldinud ja nii nad kutsusid mind paksuks (ehee.. kuigi olin nt lasteaias ja koolis kõige väiksem :P). küllap tundsin end kuidagi eemaletõugatuna õdede-vendade poolt, igatahes otsustasin mingil hetkel, et "jätan söömise maha"; saavutan ideaalse figuuri (mis mul tegelikult tol hetkel praktiliselt olemaski oli. asi peas kinni), võidan nende tähelepanu ja aktsepteerimise.
asi kulges niimoodi, et kõik need hetked, mil ma ei puginud üksi köögis, tõotasin endale, et "mina enam ei söö!". mittesöömisest sai elueesmärk. otsustasin, et nö ei hakka ennem elama, kui olen saavutanud ideaalse. tegelikult ma lihtsalt eriti ei tahtnudki elu nautida; sageli häbenesin end ega tundnud seltskonnas vastuvõetuna, kindlana, aktsepteerituna (saan nüüd aru, et seegi asi minu peas oli). parem oli üksi olla, mitte midagi teha. või siis süüa :)
aastast aastasse olen sattunud toiduga üha enam kimbatusse (ehk siiski oli ja on asi minu söögiisus, krt seda teab!). igatahes.. olen proovinud vist kõike ja nüüdseks olen saanud ka selle kogemuse võrra rikkamaks, kus olles saavutanud praktiliselt ideaalse figuuri, tundsin seda tühjust, mõttetust ja apaatsust eneses veelgi teravamalt. asi vist selles, et tajusin, et ei tulnudki seda meeletut ahhetamist, mida olin oodanud. ah ei tea. tean ainult, et ei oska elust osa võtta. ei oska enam midagi tahta. ei tahagi enam. ja tegelikult.. kelle süü ja valik see on? ikka minu. olen nüüd täiskasvanud inimene, aeg oma elu elada ja aeg oma valikuid teha. ehk olengi valinud söömise elamise asemel? sest see elu ei paku midagi.. ebameeldivaid kogemusi, ebameeldivaid tundeid, ebakindlust, tühjust. kõike eba :). olen vist tunded, ootusärevuse, tõelise rõõmu ja kõige selle kuhugi maha jätnud :)). ma ei tunne rõõmu inimestest, need pigem väsitavad mind. see kõik tundub nii mõttetu, millest nad räägivad! see kõik tundub nii mõttetu, millega inimesed tegelevad. oleksin pidanud vist teisel planeedil sündima :))
tegelikult ma tõesti ei taha mingit hala ajada. pigem mul tunne, et tahaks teisi söömisprobleemis aidata. aga kuidas seda teha, kui iseendaga rahul pole?