Nimetage kumbki kolm tõest väidet, mis kehtib teie mõlema kohta. Näiteks: «Me mõlemad tunneme end siin ruumis …»
Lõpetage lause: «Ma soovin, et mul oleks keegi, kellega ma saaksin jagada …»
Hetki. Lähedust.
Ma tahan, et keegi tahaks minuga koos olla. Päriselt. Nagu kohal või nii.
Tahan jagada seda rõõmu ja naudingut, mida ma ümbritsevat vaadeldes tunnen. Kõiki neid väikeseid detaile, mida ma märkan. A la vihmapiisk roosil ja kiisu lööb nurru.
Et ma saaksin kellegi pihku panna sulama käsitööšokolaadist südame.
Kellegi kehale seedermänniõlist piisakese ja vaadata kuidas see liigub.
Kedagi, kes kuulaks kuidas ma mõtlen sellest raamatust, mida ma ei ole veel kirjutanud või sellest pildist, mida ma ei ole veel teinud. Kohe nii päriselt, kritiseerimata, alandamata ja maha tegemata kuulakski ära. Ja räägiks kuidas ta ise mõtleb.
Noh, kui juba küsimiseks läks.
Kui sinust peaks saama oma kallimaga väga lähedane sõber, siis mida tal oleks oluline sinu kohta teada?
Füüsiline vägivald lõpetab igasuguse suhtluse.
Rääkige teineteisele oma elu ühest piinlikumast kogemusest.
Mitte, et ma poleks terve elu ühest ämbrist teise kolistanud ..
Millal sa viimati kellegi nähes nutsid? Aga üksi?
Üksi olles on mu silmad ikka väga märja koha peal. Avalikult suudan ma end piisavalt kontrollida.
Mis, kui üldse, on sinu meelest liiga tõsine teema, et selle üle saaks nalja visata?
Kaasasündinud puude üle ei irvitata.
Sinu maja läheb põlema koos kogu su maise varaga. Pärast seda, kui oled tulest välja aidanud oma lähedased ja koduloomad, jääb sul veel ohutu võimalus teha viimane tiir, et päästa mingi ese. Mis see oleks? Miks?
Pildiserver.
Esiteks olen ma visuaalne inimene, teiseks on enamus pildistatud hetki mulle väga olulised ja neid uuesti vaadates tekiks sama hea tunne kui pilti tehes.
Mõtle kõigile oma pereliikmetele – kelle surm oleks sinu jaoks kõige häirivam? Miks?
Lapsed, sest ma olen neile iga päev andnud endast kõik, et nad elaksid oma elu pikaks ja ilusaks.