Erwin Schrödinger , (sünd august 12, 1887, Viin , Austria - suri 4. jaanuaril 1961, Viin), Austria teoreetiline füüsik, kes aitas kaasa aine laineteooriale ja teistele kvantmehaanika alustele. Ta jagas Briti füüsikuga 1933. aasta Nobeli füüsikaauhinda P.A.M. Dirac .
Erwin Schrödinger näitas, et Niels Bohri aatomimudelis ilmnenud vesiniku aatomi energiataseme kvanteerimise saab arvutada Schrödingeri võrrandi abil, mis kirjeldab, kuidas kvantmehaanilise süsteemi (antud juhul vesiniku aatomi elektroni) lainefunktsioon areneb.
Erwin Schrödinger on kõige paremini tuntud Schrödingeri võrrandi järgi, mis kirjeldab lainefunktsiooni arengut - suurus, mis kirjeldab osakese laineomadusi. Ta on tuntud ka Schrödingeri kassi mõttekatse sõnastamise kaudu, kus väga väikesemahulised kvantmehaanilised sündmused võivad mõjutada suuremahulisi objekte, näiteks kassi.
Erwin Schrödingeri kuulsaim mõttekatse sai nimeks Schrödingeri kass: kass on mürgiviaaliga karbis. Viaal puruneb, kui karbis olev aatom laguneb. Aatom paikneb lagunemis- ja lagunematu olekus, kuni seda täheldatakse, ja seega on kass elusate ja surnud olekutega.
üldistatud Schrödingeri võrrand Kus kvantlained lainetavad? Ühe osakese jaoks annab meie kolmemõõtmeline ruum loomuliku vastuse. Aga mis siis, kui arvestada rohkem kui ühte osakest? See video on Brian Greene'i episood Päevavõrrand seeria. Maailma teadusfestival (Britannica kirjastuspartner) Vaadake kõiki selle artikli videoid
Schrödinger sisenes Viini ülikool aastal ja omandas doktorikraadi 1910. aastal, mille järel võttis ta vastu teadurikoha ülikooli teises füüsika instituudis. Sõjaväeteenistust nägi ta aastal Esimene maailmasõda ja läks siis 1921. aastal Zürichi ülikooli, kus ta viibis järgmised kuus aastat. Seal, 1926. aastal, kuue kuu jooksul, 39-aastaselt, märkimisväärselt hilises eas teoreetiliste füüsikute originaaltööde jaoks, koostas ta paberid, mis andsid aluse kvant lainemehaanika. Neis dokumentides kirjeldas ta oma osalist diferentsiaalvõrrandit, mis on kvantmehaanika põhivõrrand ja millel on sama seos aatomi mehaanikaga nagu Newtoni liikumisvõrrandid kandma planeedi astronoomiat. Võttes vastu Louis de Broglie poolt 1924. aastal tehtud ettepaneku, et aine osakestel on kahekordne olemus ja mõnes olukorras toimivad nad lainetena, tutvustas Schrödinger teooriat, mis kirjeldab sellise süsteemi käitumist lainevõrrandiga, mis on nüüd tuntud kui Schrödingeri võrrand. Schrödingeri võrrandi lahendid on erinevalt Newtoni võrrandite lahenditest lainefunktsioonid, mida saab seostada ainult füüsiliste sündmuste tõenäolise esinemisega. Newtoni planeetide orbiitide kindel ja hõlpsasti visualiseeritud sündmuste jada asendatakse kvantmehaanikas abstraktsema tõenäosuse mõistega.
Lisateave Schrödingeri kassi mõttekatse kvantmehaanilise tõlgenduse kohta Schrödingeri kassi mõttekatse kvantmehaaniline tõlgendamine. MinutePhysics (Britannica kirjastuspartner) Vaadake kõiki selle artikli videoid
See kvantteooria aspekt tegi Schrödingeri ja mitmed teised füüsikud sügavalt õnnetuks ning ta pühendas suure osa oma hilisemast elust filosoofiliste vastuväidete sõnastamisele teooria üldtunnustatud tõlgendusele, mille loomiseks ta oli nii palju teinud. Tema kõige kuulsam vastuväide oli 1935. aasta mõttekatse, mis hiljem sai nimeks Schrödingeri kass. Kass lukustatakse terasest kasti väikese koguse radioaktiivse ainega nii, et ühe tunni pärast on võrdne tõenäosus, et üks aatom laguneb või ei lagune. Kui aatom laguneb, purustab seade mürgise gaasi viaali, tappes kassi. Kuni kasti avamiseni ja aatomi lainefunktsiooni lagunemiseni on aatomi lainefunktsioon kahe seisundi superpositsioonis: lagunemine ja lagunemine. Seega on kass kahe riigi superpositsioonis: elus ja surnud. Schrödinger pidas seda tulemust üsna naeruväärseks ning millal ja kuidas kassi saatus määratakse, on füüsikud palju arutanud.
1927. aastal võttis Schrödinger vastu kutse kvandi leiutaja Max Plancki järglaseks hüpotees , juures Berliini ülikool ja liitus äärmiselt silmapaistva teaduskonnaga, kuhu kuulus Albert Einstein. Ta jäi ülikooli 1933. aastani, sel ajal jõudis ta otsusele, et ei saa enam elada riigis, kus juutide tagakiusamisest on saanud riiklik poliitika. Seejärel alustas ta seitsmeaastast odüsseiat, mis ta viis Austria , Suurbritannia, Belgia, Rooma paavstlik teadusakadeemia ja lõpuks 1940. aastal Dublini kõrgemate uuringute instituut, mis asutati peaministri Eamon de Valera mõjul, kes oli enne poliitikasse pöördumist matemaatik olnud. Schrödinger jäi Iirimaale järgmised 15 aastat, tehes uurimistöid mõlemas aastal Füüsika ning teaduse filosoofias ja ajaloos. Sel perioodil kirjutas ta Mis on elu? (1944), katse näidata, kuidas kvantfüüsikat saab kasutada geneetilise struktuuri stabiilsuse selgitamiseks. Kuigi paljusid sellest, mida Schrödinger selles raamatus rääkis, on hilisemad arengud molekulaarbioloogias muutnud ja võimendanud, jääb tema raamat selle teema kõige kasulikumaks ja sügavamaks sissejuhatuseks. Aastal 1956 läks Schrödinger pensionile ja naasis ülikooli emeriitprofessorina Viini.
Kõigist oma põlvkonna füüsikutest paistab Schrödinger silma oma erakordse poolest intellektuaalne mitmekülgsus. Ta oli kodus kõigi lääneriikide keelte filosoofias ja kirjanduses ning tema lapsepõlves õpitud ingliskeelne populaarteaduslik kirjutis kuulub parimate omataoliste hulka. Tema Vana-Kreeka teaduse ja filosoofia uurimine, mis on kokku võetud tema raamatus Loodus ja kreeklased (1954), avaldasid talle nii imetlust Kreeka leiutise eest teadusliku maailmavaate kui ka a skepsis teaduse kui ainulaadse vahendi asjakohasuse poole, millega saab lahti harutada inimeksistentsi lõplikud saladused. Schrödingeri oma metafüüsiline väljavaade, nagu on väljendatud tema viimases raamatus, Minu maailmavaade (1961; Minu vaade maailmale ), paralleelselt Vedanta müstikaga.
Oma erakordsete kingituste tõttu suutis Schrödinger oma elu jooksul anda olulise panuse peaaegu kõikidesse teaduse ja filosoofia harudesse, mis on peaaegu ainulaadne saavutus ajal, mil suundumus oli nende tehnilise spetsialiseerumise suurenemine. distsipliinid .