Kui esimesed päevad olid väga lihtsalt. Väiksem magas minu arust enamuse ajast. Ma isegi raamatust lugesin, et tunni kohta on nad üleval 3 minutit.
Kuid isegi kui ma väga tahaks, ei ole see elu midagi nii lill :). Millegi pärast on ikka nii, et kui on rahu ja vaikus, siis on… ja kui ei ole, siis on ka kõik asjad korraga.
Soovitatakse pisikese kõrvalt magada, siis kui temagi, aga kui suurem tahab parasjagu samal ajal jänese hüppeid harjutada või supikest süüa?
Või siis jätta söök tegemata… ja nii ütlengi Ketlinile… raamatus soovitati, sul ise külmikust midagi otsida ja tühjas sest soojast söögist :)
Tegelikus elus ärkab väike suure kisaga just siis üles, kui suurem on oma hädaga poti peal valmis saanud ja makaronid pliidil samuti!
Või siis tahab suurem just siis, et teda ka söömisel aidatakse, kui väiksem on sööma asunud ja ise tahaks ka nagu…..
Magama jääda tahavad mõlemad minu kaisus ja nüüd me jäämegi magama nagu päike – kolm pead kõik koos, et keegi ei oleks ilma :).
Ja õues käimine? Kuhu huvitav ma Ketliniga kõnidma peaks? ja mida seal õues üldse selliste ilmadega teha. Tavaliselt oleme niisama koos käruga käinud, et siis kui tahab, siis kõnnib, kui ei taha, siis istub…. aga kahe käruga ju üksi ei lähe kuskile. Nii ma siis paningi Keidi oma vankris magama ja sõitsime Ketliniga tema kärus mööda aeda edasi tagasi :)))… väga põnev!
Tuleks nüüd ruttu lumi maha, siis oleks vähemalt õuetegevust…
Aga oma titat hoiab Ketlin küll väga, tahab koguaeg pai ja kalli teha ja muretseb kui nutab ja on väga abivalmis kui kakat peab vahetama…. peab ikka talle jõuludeks sellise nuku kinkima, kellel on pehmed jalad ja käed, mida ei pea mina painutama… saab tema paremini oma nuku magama panna ;)