Võrkpallilahingud jäid meelde emotsionaalsuse poolest07. märts 11Talimängude programmis figureeris ka selline ala, mida tegelikult harrastatakse aastaringselt, mitte ainult talvel – võrkpall. Laupäevane võrkpallipäev oli tihe, õhkkond võistluspingeline ning emotsionaalne. Päev algas kerge viivitusega, kuna võrkude ülespanemisega ning saali võistluskorda seadmisega läks plaanitust veidi kauem aega. Sellest aga keegi tuju alla ei lasknud ning pallide patsudes tehti hoolega soojendust.
Kohe alguses jäi pärast põhjalikku soojendust pika ninaga Norma võistkond, kuna vastane pidas paremaks koju jääda. Seega saadi kohe alguses tabelisse kirja lihtsad punktid. Samal ajal teisel väljakul juba madistati. Võitlushõngu, hõikeid, pahandamisi ja ergutamist oli kogu saal hetkega täis.
Või(s)tluspäev oli alanud!
Mäng mängu, palling pallingu järel muutus seis üha pingelisemaks. Vaieldi kohtunikuga, kurjustati naistega, kui need just kõige rõõmsamal meelel oma ihu ei suutnud ohverdada ülehelikiirusel vastaspoole meesterahva poolt löödud palli tõrjumiseks. Õpetati, kiideti, pettuti… Kuid mis kõige olulisem, kõikide inimeste nägudel oli naeratus. Sporti tehti hingega ja enda firma eest oldi nõus ka verd valama. Nõnda juhtus finaalis Eesti Posti naispalluriga, kellel kontaktist Otepää Gümnaasiumi puitpõrandaga huulest punast vedelikku voolama hakkas. Kiire esmaabi ning võistlus võis jätkuda.
Emotsionaalsuse eest võiks järgmine kord hakata eriauhinda välja andma. Seekord oleks sellele auhinnale kandidaate olnud: Eesti Energia Kaevandustest sale ilusate silmadega noormees ning Sampo panga võistkonnast tugev ründekahur, kes vabal ajal ka ise võrkpallivõistlusi vilistab. Emotsioonid näitavad kirge ja kirg armastust. Seekord siis armastus võrkpalli, võidu ja spordi vastu.
Kokkuvõttes võib ütelda, et päev läks igati korda. Võitja sai välja selgitatud ning samuti ka kõik järgnevad kohad. Vaatamata kaotustele said kõik võistkonnad piisavalt palju mänguaega, et koju minnes ütelda: “Oli tore sportlik päev!”.
Tulemuste protokoll: