Vendade Strugatskite kaks ulmejuttu “Miljard aastat enne maailmalõppu” ja “Väljasõit rohelisse”
Mitmed teadlased on jõudmas maailma kõigutavate avastuste lävele – Nobeli preemia terendab silmapiiril. Peategelasel Dmitri Maljanovil oli õnnestunud ülesande formuleeringut muuta ja taandada seda esiteks vektrorvõrranditeks ja seejärel integro-diferentsiaalvõrrandiks misjärel füüsikaline pilt hakkas ilmet võtma – ta nuputas välja M-õõnsused ja tabas kasutada Hartwigi teisendusi…
Ja siis hakkas segamine pihta: valeühendused, keegi tüüp toob koju kätte külmkapitäie head ja paremat – viin, konjak, vein, suupisted… Külla tuleb neidis… Mõtted on loomulikult mujal…
Maljanov pole ainus, keda ebaloomulikul moel häiritakse. Selgub, et ka ta sõbrad on kogenud häirimist, mis ületab kaugelt normaalsuse piiri.
Kas tõesti tegutseb nende vastu mingi kummaline jõud? Või on neil lihtsalt närvid läbi? Või hoopis … force majeure?
Loos, milles segunevad koomika ja põnevus, tõstatavad autorid küsimuse – inimene võib ju arvata, et a on looduse kuningas, aga kui universum on otsustanud meid paika panna, kas meil siis on valikut?
Ehk ei taha maavälised, et me areneks, saaks juurde teadmisi. Äkki tuleks need meile kahjuks? Või on liiga vara targaks saada, sest tsivilisatsioon peaks eelnevalt jõudma teisele tasandile? Või kaitseb Maa sellega iseend inimeste eest? Igatahes oleks naiivne arvata, et inimene suudaks hävitada oma planeedi. Pigem juhtub vastupidine – Maa hävitab inimkonna, kui see liiga ohtlikuks muutub. Või kuidas?