Kuna eile oli tavapärane muusuemiöö, mis igal aastal maikuus aset leiab, siis meie kallimaga käisime Põlvamaal asuvas Eesti Maanteemuuseumis. Kallim on seal mitu korda varem käinud, aga minu jaoks oli täiesti esimene kord sinna minna. Väga äge oli! Seal on paar erinevat majakest ning mitu erinevat näitust. Kas teie näiteks teate, kes oli esimene eestlane, kes telefoniga helistada sai? Mina siiani näiteks ei teadnud, aga nüüd tean! See oli Johann Voldemar Jannsen 🙂
Saime vanaaegses postitõllas istuda, vanas autobussis samuti! Ning pood ratastel oli ka kohale toodud, kus isegi müüdi midagi! Näiteks oli seal müügil lahustuv kohv, mida ma lapsena alati vanaema juures Valgas jõin, sest tavalist kohvi mulle juua ei antud. Nüüd ma küll pole enam kohvisõber ja joon seda aastas ehk paar korda, aga kunagi ma armastasin väga kohvi. Täiskasvanuna küll mitte enam lahustuvat kohvi, aga jah – pärast aastaid öötööl tarbitud meeletult suures kogustes kohvi otsustasin üks hetk, et mulle aitab. Pealegi tegi kohv mu enesetunde kuidagi viimasel ajal niruks – seega otsustasin pärast öötööga lõpparve tegemist, et teen ka kohviga sama! Üldse ei kahetse, paar korda aastas nüüd joon – ei igatse ka absoluutselt.
Aga panengi siia mõned pildid eilsest õhtust. Esimene ongi telefoni juures tehtud, teine seal vanas autobussis ning kolmas postitõllas koos kallimaga 🙂 Ja viimane foto siis lihtsalt informatiivne jutt postitõllast. Ma muidu kribaks kogu selle jutu piltide alla, aga ma kirjutan hetkel seda postitust moblast ja kuidagi palju mugavam on, kui saan fotod kohe järjest lisada. Vähemalt minu jaoks küll 🙂