Kui päev muutub ööks, ilmuvad Praha petturid, kes valmistuvad paljudeks turistide jaoks, kes naudivad linna ööelu ja kes pole üldse teadlikud, et neid on märkinud need, kes maskeeruvad kauniteks tüdrukuteks, kahjututeks kaluriteks ja sõbralikeks taksojuhtideks.
Pealinn soovib Scam City dokumentaalfilmitootjatelt vabandust, sest National Geographicu dokumentaalfilm kujutas Prahat paigana, mis on täis pettusi. Praha esindajad kurdavad, et saatejuht Conor Woodman kasutas dokumentaalfilmis palgatud abilisi ja mängis lavastatud stseene. Kuid nagu Stream.cz-i lugu tõestab, on Woodmani kirjeldatud tavad tõelised. Pealegi on need palju hullemad.
Politsei avastused oktoobris kajastatud dokumentaalfilmi Scam City telgitagustest kutsusid esile tugeva reaktsiooni. Politsei sõnul ei filminud Woodman reaalseid olukordi, vaid kunstlikult loodud stseene, mille peategelased olid palgatud näitlejad. Ta tulistas näiteks, kuidas taksojuht küsis lühikese sõidu eest põhjendamatult kõrget hinda ja vorstimüüja andis kahetuhandelise rahatähe eest vahetusraha, nagu oleks see tuhandese.
Praha juhtkonna sõnul on aruanne manipuleeriv ja linnale kahjulik. Seejärel otsustas linn palgata advokaadi, kes valmistab ette võimaliku õigustoimingu. Seadusandluse nõunik Lukáš Manhart on öelnud, et vaja on piisavat vabandust. “Arutame vabanduse vormi üle,” tsiteeris ta ČTK.
Räägitakse, et linn võitleb oma nime puhastamise nimel, kui pigem peaks võitlema olukorra parandamise ja mõne ebaausa taksojuhi ja rahavahetaja aastakümnete taguse tavade lahendamise eest, kes mõnikord tasu võtavad.
Vahetuspunktides saate kaubelda
Küsimus on selles, kas Woodman tegelikult valetas raportis või näitas ta lihtsalt tegelikke olemasolevaid olukordi, kuid palgatud näitlejate abiga. Ajakirjanike meeskond otsustas seda küsimust uurida. Esimeses osas uurisid nad Praha valuutavahetuspunkte; teises osas uurisid nad taksojuhte. Tulemus oli mõlemal juhul halvem kui National Geographicu dokumentaalfilmis.
Välismaalasena esinenud reporter üritas Prahas mitmes valuutavahetuspunktis 300 dollarit vahetada. Leiud olid tähelepanuväärsed. Ühes kohas pakuti talle selle summa eest 5432 krooni, mujal aga 4493 – letitaguse töötaja sõnul oli see 20-protsendilise vahendustasu tõttu.
Kuid nagu uudiste aruande tootjad on leidnud, ei pakkunud börsid alati fikseeritud hinda. Kui peategelane pakkumisest keeldudes kõrvale pööras, pakkus vahetuskontori töötaja vahendustasu vähendamist pooleni. Talle lubati teises valuutavahetuspunktis paremat kurssi, kui ta ütles, et saab teises rahavahetuspunktis rohkem raha.
Woodman üritas oma reportaažis vahetada 50 eurot. Ühes valuutavahetuspunktis pakuti talle 1220 Tšehhi krooni, teises aga 903 Tšehhi krooni.
Neli kilomeetrit taksoga 800 CZK
Reporter ja tema meeskond keskendusid dokumentaalfilmi teises osas Praha taksojuhtidele. Ta otsustas kontrollida Woodmani kogemust, kes sõitis Wenceslase väljakult Vanalinna väljakule ja maksis 754 krooni. Kuid nende üllatuseks küsis taksojuht neilt umbes nelja kilomeetri pikkuse reisi eest 820 krooni. Kilomeetri hind oli seega ligikaudu 195 CZK, millele lisandus 40 CZK sissepääsutasu.
Linnapolitseiniku reaktsioon oli ärevaks tegev, kuna härra Rubeš, kes ikka veel välismaalast teeseldes, temalt abi palus. Ta pakkus politseinikule isegi takso kviitungit. Politseinik kehitas aga räigelt õlgu ja ütles, et politseile see ei lähe.
Seejärel küsis autor teiselt taksojuhilt, kui palju ta maksab Vaclavi väljakult Vanalinna väljakule tagasisõidu eest. Ta sai teada, et sõit maksis 500 krooni. Otse taksole kirjutatud hind teatas, et üks kilomeeter on 28 krooni ja sissepääsutasu on 40 krooni. Nelja kilomeetri pikkune sõit maksaks seda kurssi kasutades umbes 150 krooni.
Osalejad on mõnikord tasulised, sissepääs agentuurid
Scam city dokumentaalfilm esilinastus mullu novembris Tšehhis. Filmimisagentuur Zig Zag Productions oli selle filminud aasta varem National Geographicule.
“Pettureid, keda tulistasime, teavitati meie lavastuse tegelikust põhjusest alles pärast seda, kui peaosatäitja Conor on sattunud pettuse ohvriks. Teatis[to] osalejad[of] laskmine on tavapraktika. Produtsendifirmana peame hankima volituse vormi igalt saates esinevalt isikult. Osalejatele makstakse mõnikord tasu; see on ka tavaline praktika. Me hüvitame neile[for] sissetuleku kaotus või saidi häired,” ütlesid Zig Zagi ettevõtte produtsendid Brent Baker ja Peter Day mõni nädal tagasi.