Uudised » Heino Elleri nim. muusikakooli mitmekülgselt andekas õpilane Lauriine Kalajas uuris wimberglikku eesti keelt
28.05.2014
10. klassi õpilane Lauriine Kalajas peab lemmikõppeaineks kammermuusikat (Lauriine käib korraga kahes koolis: Hugo Treffneri Gümnaasiumi 10. klassis ja Tartu Heino Elleri nimelise Muusikakooli I kursusel, kus õpib juba 11. aastat viiulit ja klaverit.)
Sealhulgas jõudis ta kirjutada teadusliku töö pealkirjaga „Uus wimberglik eesti keel”. Juhendaja Anneli Jõgioja kommentaar:
Õpilase otsus kirjutada töö Wimbergi loomingu põhjal oli põhikooliõpilase kohta mõneti üllatav, aga tütarlapse erakordset süvenemisvõimet ja kirjandushuvi teades rõõmustas selline valik ka juhendajat. Tööd kirjutades oli õpilane väga motiveeritud ja iseseisev, ajaplaneering oli hästi läbi mõeldud, seisakuid või olulisi probleeme ei esinenud. Teades õpilast kui suurepärast süvenejat-uurijat, on tunnustus riiklikul emakeeleolümpiaadil ja õpilaste teadustööde konkursil igati õigustatud ja väärikas tasu.
Idee ja eesmärgid
Kooliaastal 2012/2013 toimus 28. emakeeleolümpiaad „Õigekeelsus keelemaastikul, meedias, kirjanduses ja mujal”, kus ka Lauriine Kalajas edukalt osales. Nii saigi teadustöö teema hoopis emakeeleolümpiaadi raames otsustatud. Nii Lauriinele kui ka juhendajale tundus just Wimbergiga seotud valdkond kõige põnevam ja perspektiivikam - see oli üks neist teemadest, mis pani neiul mõtte tööle ja koheselt tekkisid ideed, kuidas ja mida uurida, mil moel tööd vormistada jne. „See ongi töö puhul kõige olulisem - et oleks ideid ja kindlust neid ellu viia,“ sõnab noor uurija.
Lauriine tunnistab, et ka tema ei teadnud oma esimese uurimistöö puhul, kas see, mida ta uurib ja selle põhjal töösse kirjutab, on õige. Ikka oli tunne, et võib-olla ei ole ideedel aluspõhja ja nad ei mahu üldse teadustöö raamidesse. Mis puudutab seda, kas õpetajaga oli teemat kokku leppida lihtne või raske, teab õpilane öelda, et kui olla oma teemas kindel, kui sellesse südamega sisse minna ja näidata ka juhendajale, millised on just sinu lähenemisviisi plussid, on alati võimalus juhendaja ümber veenda. „Seda ka juhul, kui talle esialgu valitud teema ei meeldi. Ilmselgelt peab juhendaja olema antud teemal pädev, aga töö teeb siiski õpilane ise, õpetaja saab ainult suunata,“ võtab Lauriine teadustöö teema valimise kokku.
Wimbergi kui kirjanikku teadis õpilane juba enne uurimistöö koostamist. Samuti oli ta lugenud tema teoseid. „Wimberg ongi selle poolest eriline, et tema teosed on huvitavad nii sisult kui ka „välimuselt”, kui nii võib öelda. Nimelt rikub ta õigekirjareegleid ja seda mitte teadmatusest, vaid hoopis oma kindla süsteemi järgi. Mulle oli see muidugi väga põnev - olen emakeelest ja selle muutumisest kogu aeg väga huvitatud olnud,“ põhjendab uurija teemavalikut.
Neid tunnistab, et esimeselt uurimistöölt on raske midagi konkreetset oodata: „Kui aus olla, siis ootasin ma kõige rohkem seda, et töö lihtsalt valmis saaks.“ Ta täpsustab, et kuigi uurimisprotsess on väga kaasahaarav, on nii hea tunne oma käte vahel hoida just trükitud ja köidetud tööd, millega oled vaeva näinud mitmeid kuid:„Lisaks uute teadmiste saamisele on see ka omamoodi eneseületus, mis ei ole vähem oluline,“
Uurimistöö kirjutamine
Lauriine töö puhul oli materjali otsimine lihtne. Kuna töö põhines Wimbergi teostel, siis võttis uurija raamatukogust mitmeid proosa- ja luuleramatuid; teoreetilise osa koostamisel oli palju abi Eesti õigekeelsussõnaraamatust ja Eesti keele käsiraamatust. „Wimbergi eluloo kohta teadasaamiseks kasutasin isegi Vikipeediat aga seda ma ei soovita väga teha. Kuigi võib tunduda, et Vikipeedia artiklitest saab hästi palju informatsiooni, ei pruugi sellel olla mingisugust tõepõhja,“ teab noor uurija lisada.
Lauriine jaoks oli töö kirjutamise protsess üsna kindel, kuigi vahel oli kahtlusi, kas ta teeb ikka kõik õigesti. Ta tunnistab, et lõpuks jäi peale kõhutunne:“Kui olla originaalne, aga toetuda siiski faktidele, ongi kõik hästi.“
Töö kirjutamise juures peab õpilane kõige raskemaks ülesehituse paikapanemist:“Esialgu on materjali nii palju, seda on raske kategoriseerida või näha tervikpilti.“ Nii nagu teised noored uurijad, nii tõdeb ka Lauriine, et vormistuslik pool on üpris tüütu - eriti viitamine.
„Kõige lihtsam oli aga tööd välja trükkida, augustada ja kaante vahele panna,“ sõnab neiu muigega, „aga kui rääkida töö sisust, siis ei saa küll midagi konkreetset välja tuua - kõik oleneb teemast ja sellest, kui teadlik õpilane antud valdkonnas on.“ Ta lisab, et töö vormistamine on ka tegelikult lihtne, kui kõik vormistussätted juba enne töö kirjutamist Wordis ära valida. „Ja kui tööd on vaja kuhugi failina saata, siis võib kasuks tulla just PDF-formaat - seal ei ole pisivead nii hästi märgatavad kui Wordi failiformaadis,“ oskab ta peale töö valmimist teistele nõu anda.
Kui küsida, mis motiveeris Lauriinet tööd kirjutama, ütleb ta, et inimesed on erinevad. „Osasid motiveerib tööd tegema just huvitav protsess, teisi aga silmaga nähtav töö tulemus. Kuigi minu jaoks oli kogu protsess vormistamisest kuni töö teoreetilise ja uurimusliku osani väga põnev, on mõistlik, kui tööl on olemas ka mõned väiksemad eesmärgid, punktid, millest lähtuda. Nende täitumine teeb rõõmsaks, aga tekitab ka kindlustunnet - et töö koostamine liigub ikka edasi ka,“ võtab ta töö kirjutamise protsessi kokku.
Tulemused
Lauriine töö puhul ei saanudki üks töö alguses esitatud küsimustest vastuse, kuigi sai uuritud kõiki sellega seotud aspekte. Neiu lisab, et kuigi töö alguses püstitatakse hüpoteesid ja eesmärgid, ei tähenda see, et töö lõpuks peaksid need kõik olema täidetud:“Muidugi tuleb kõiki oma püstitatud hüpoteese ja eesmärke uurida ja kontrollida, kuid see, kas viimastel on tõestatav aluspõhi, selgub ju alles töö lõpus. Ja nii võibki töösse kirjutada: hüpoteesid kas said kinnitust või mitte.“ Uurijale tundub, et humanitaarteemade puhul on end veidi lihtsam teemaga kurssi viia:“Ei ole vaja nii spetsiifilist aluspõhja kui tööde puhul, mis on loodus- või reaaltööde kategoorias. Aga muidugi - kui huvi on, siis on kõik võimalik.“
Gümnasist teab, et gümnaasiumi lõpuks on kõigil õpilastel vaja teha uurimistöö. Nii tuleb kindlasti kasuks varasem uurimistöö koostamise kogemus ja seda nii vormistamise kui ka töö sisulise poole osas. „Aga töö teemast lähtudes võin öelda, et kindlasti tunnen ma ennast eesti keele reeglite maailmas pärast selle töö koostamist palju kindlamalt, kuigi vahetult pärast töö lõpetamist mõtlesin ma küll pikalt, kas ma nüüd peaksin kirjutama „kartul” või „karttul”.“
Kuna antud uurimistöö tegemine toimus emakeeleolümpiaadi raames, ei olnud muud võimalust, kui valida etteantud teemade seast, lisaks sellele oli see Lauriine esimene uurimistöö. Seega ei olnud ta eesmärgiks valida teema, millega saaks ka tulevikus pikemalt tegeleda - gümnasist tahtis lihtsalt, et teema oleks põnev ja et ta saaks esialgse kogemuse uurimistöö koostamise kohta. „Kuigi nüüd, kui töö valmis on, võin küll öelda, et see teema vääriks näiteks ka teiste kirjanike põhjal edasiuurimist. Võib-olla mitte küll samas kontekstis, kuid vahva oleks uurida näiteks seoseid kirjakeelt rikkuvate kirjanike ja selle vahel, kuidas suhtuvad sellisesse käitumisviisi inimesed,“ täpsustab ta.
„Kuigi seda ei ole uurimistöös mainitud, sattusin tööd koostades ka foorumiteemadesse, kus oli käsitletud Wimbergi kirjaviisi - kuid seal leidsid inimesed, et Wimberg peab ikka küll päris rumal olema, kui ta nõnda valesti kirjutab, et tema raamatud ei kannata kirjaviisi tõttu käeshoidmistki. Nojah - oma väikest irooniat varjamata tahaksin küll öelda, et ei saa ju ometi inimestele pahaks panna, kui nad emakeelereegleid nii hästi oskavad, et isegi Wimbergi kritiseerida julgevad,“ muigab Lauriine.
Tulevastele uurimistööde kirjutajatele on neiul lihtne soovitus: „Huvituge, olge originaalsed, kuid toetuge faktidele. Ja kuigi vahel võib ära väsida, siis tehke tööd kogu südamega - seda on tõesti tööst näha.“
„Ja PS! gümnasistidele: ärge jätke töö koostamist viimasele hetkele! Kindlasti on maailmas olemas ka neid „imelapsi”, kes suudavad ühe ööga välja võluda üsna korraliku uurimistöö, kuid endal on palju kergem ja kindlam tunne, kui töö valmib ehk juba enne matemaatika riigieksamit või veel parem - juba varem kui 12. Klassis,“ teab Lauriine nüüd öelda.
Juhendaja Anneli Jõgioja kommentaar:
Uurimistöö „Uus wimberglik eesti keel“ valmis 2013. aasta jaanuaris, kui Lauriine Kalajas õppis Tartu Kivilinna Gümnaasiumi 9. klassis. Töö teema valis õpilane 28. emakeeleolümpiaadi „Õigekeelsus keelemaastikul, meedias, kirjanduses ja mujal“ teemaplokist „Õigekirjareeglid ja keelekasutaja hoiakud ehk suhtumine õigekirja“. Õpilase otsus kirjutada töö Wimbergi loomingu põhjal oli põhikooliõpilase kohta mõneti üllatav, aga tütarlapse erakordset süvenemisvõimet ja kirjandushuvi teades rõõmustas selline valik ka juhendajat. Tööd kirjutades oli õpilane väga motiveeritud ja iseseisev, ajaplaneering oli hästi läbi mõeldud, seisakuid või olulisi probleeme ei esinenud. Teades õpilast kui suurepärast süvenejat-uurijat, on tunnustus riiklikul emakeeleolümpiaadil ja õpilaste teadustööde konkursil igati õigustatud ja väärikas tasu.
Pinginaabri Alvin Meltsovi kommentaar:
Lauriine puhul hakkab silma see, et ta kogu aeg teeb midagi. Kas siis õpib või joonistab lambaid, ikka ta tegutseb. Vaatamata oma usinusele ei unusta ta ära seda, et kuigi järgmiseks päevaks on vaja teha hulk koduseid ülesandeid või selgeks saada üks lugu, tuleb ikkagi võtta kümme minutit ja veidi hinge tõmmata. Rahu ja vaikus on talle püha. Kogu sekeldamise kõrval on talle väga oluline veidi pead ja meeli puhata - vahel on see hetk ta päeva tippsündmus. Või pigem tippsündmusetus.
Kuigi tavaliselt peetakse usinaid õppijaid kehvadeks suhtlejateks, siis Lauriinega rääkides ei ole sellist piinlikku pinget. Temaga on ka hää vaikida, mis ei tähenda, et temaga oleks kehvem rääkida, vaid pigem teeb see ta armsaks. Armsaks teeb teda ka see, et ta armastab kanda kleite, soovitatavalt täpilisi või lillelisi. Tänava peal võib teda tihti näha kollaste sukapükste ja viiulikohvriga - mõlemaid oskab ta väga hästi kasutada.
Lauriine on ka mõistlik ja vaatamata oma edukusele tagasihoidlik. See omadus on mulle kui sõbrale kõige tähtsam. Kitsasse ajagraafikusse proovib ta ikka mahutada aega teiste inimestega koos olemiseks ja kuigi vahel ta satub liiga tööhoogu, siis õnneks hoiab ta ennast ikka vähemalt ühe jalaga maa peal.
Originaalartikkel
Lauriine Kalajas Tartu Ülikooli aulas (foto:erakogu)