Suvilas või aias kasvavatel mustikatel on põõsa kõrgus umbes 2,5 m ja suured marjad. Omakasvatamine võimaldab teil saada hea saagi, valides sordi vastavalt puuvilja suurusele ja põllumajandustehnoloogia tingimustele. Maitse, aroom ja kasulikud omadused - just see hämmastab mustikaid, mille sordid sobivad kõigile piirkondadele. Aiamarja kasvatamisel peate arvestama piirkonna kliima, valmimisperioodi ja istutustingimustega.
Kuidas öelda aia- ja metsamarjaliikide erinevust?
Metsikuid liike leidub põhjapoolkeral - Kaug-Idas, Islandil, Suurbritannias, Kanadas ja osaliselt Põhja-Ameerikas. Looduses kasvab kultuur soistel aladel, tundras.
Aia mustika sordid on pärinud nende tagasihoidlikkuse ja võime taluda kuni -42 kraadi temperatuuri langust. Kasvatajad on metsamustikaid parandanud järgmistel viisidel:
- suurendas põõsaste kõrgust (0,7 m asemel 0,3 m) ja nende peal olevate marjade arvu. Ühest taimest eemaldatakse kuni 12 kg puuvilju;
- andis toalilledele lihavust ja mahlakust;
- pikendas viljamise aega - kultiveeritud sordid annavad marju 3-aastase vegetatsiooni jaoks, looduses kannab taim vilju 15 aasta pärast.
Kahjurid ja haigused ei mõjuta aiatüüpe. Metsmustikad sisaldavad aga rohkem toitaineid. Selle eluiga on 50 aastat, toataimi tuleb ümber istutada iga 6 aasta tagant..
Aiasortide üldine kirjeldus
Aed-mustikas kuulub perekonda Vaccinium. Seda eristab kiuline risoom ilma karvadeta, sirgete silindriliste okstega, tumehall või pruun varjund. Noored võrsed on roheliselt värvitud.
Põõsas erineb varre kasvu poolest. Madalakasvulistel sortidel on kõrgus 1 m ja kõrgetel kuni 2,5 m. Kõigi sortide ühised omadused on järgmised:
- väikesed, tihedad ja siledad 3 cm pikkused lehed, mis asuvad omakorda lühikestel pistikutel;
- leheplaadi sinakasroheline või hall värv, kerge vahajas kate;
- roosad või valged värvitud väikesed lilled;
- sinise tooni piklikud marjad, millel on kerge sinakas õis ja õhuke nahk. Nad kaaluvad umbes 1 g;
- saak - kodustingimustes korjatakse ühest põõsast umbes 7 kg puuvilju.
Mitte kõik kultuurisordid ei juurdunud sisekliimas hästi. Aiapidajatel soovitatakse pöörata tähelepanu varajase või keskpaigas olevatele sortidele..
Agrotehnilised omadused
Kõik hariliku mustika sordid kasvavad normaalselt ja vilja kannavad ainult päikese käes valgustatud aladel. Marjade suurus, põõsa kasvuperioodi intensiivsus sõltub valgustuse hulgast. Taim ei talu külma, tuulist ilma, seetõttu tuleb ta istutada lõunaküljele aia või seina lähedale.
Põõsas on istutatud happelistele muldadele - liivsavi, turvas, kaetud eelmise aasta lehestikuga. Mustikad ei kanna saviseid pinnaseid ja saviseid vilju. Enne istutamist tuleks drenaaž korraldada nii, et liigne niiskus ei kahjusta juurtesüsteemi. Sel juhul klassifitseeritakse taim niiskust armastavaks. Põõsa kõrvale ei tohiks istutada suuri viljapuid - need imavad niiskust.
Millist sorti valida?
Mustikaid eristab nende ilu ja marjade kasulik koostis. Tema abiga saate maastiku ilu rõhutada, istutades heki. Roheline sein peidab kohalikku piirkonda uudishimulike pilkude eest ja rikkalik saak rõõmustab suvel. Aiakrundile võib istutada mitu kultuurisorti.
Lõhnav Bluegold
Taim on kõrge saagikusega taim - ühest kõrgest (kuni 1,5 m) põõsast korjatakse umbes 7 kg puuvilju. Lopsakalt levivad põõsad rõhutavad saidi kuju, kuid ainult siis, kui seda on õigeks lõigatud. Helesinised, lõhnavad, lihavad marjad valmivad juuli keskel. Varane sort talub külma kuni -35 kraadi, seetõttu kasvatatakse seda põhjapiirkondades. Kuumades suvistes tingimustes võivad puuviljad määrduda või kuivada. Üleküpsenud marjad langevad põõsast.
Hooaja keskel Bluecrop
See on sordi keskmine valmimisaeg - 20 cm läbimõõduga marjad ilmuvad juuni lõpus - augusti alguses. Pikad, kuni 1,9 m pikkused põllukultuurid taluvad tugevaid külmakraade ja neid haigused praktiliselt ei kahjusta.
Kultuuri aretasid Ameerika aretajad 60ndate alguses. See meelitab helesiniste, suurte, kindlate, kuid veidi lamestatud puuviljadega. Üleküpsenud nad ei pragune, taluvad transportimist ja hästi külmumist. Taimele on iseloomulik kõrge saak - ühest põõsast võib saada umbes 9 kg puuvilju.
Spectacular Blurey
Sort on uskumatult ilus - õitseb kevadel ägedalt, suvel annab palju saaki ja sügisel vallutab lehestiku tuline värv. Ligikaudu 1,8 m kõrgune põõsas on suurepärane lahendus saidi maastikukaunistamiseks, vilju saab koristada juuli lõpus. Ühest taimest saate 5–8 kg marju.
Blurey on liiga produktiivne, mis on nii eelis kui ka puudus. Kasvatajad teatavad selle sordi marjade üldarvust, mille tõttu juurestik ja varred on ammendunud..
Vilju eristab rikkalik sinine toon, pinna siledus ja läige ning magus maitse. Marju süüakse värskena. Taim ise talub külma-snaps kuni -34 kraadi, kaotamata saagi kvaliteeti.
Boonus: uskumatult suured puuviljad
Mündisuurused mustikad - mis võiks olla parem? Suureviljaliste marjade läbimõõt on kuni 30 mm. Viljadele on iseloomulik väljendunud aroom, magusa maitsega viljaliha tihedus, mida saab süüa värskelt või külmutatult. Kultuur talub külmasid klõpsatusi ja annab hea saagi - kuni 8 kg ühe põõsa kohta.
Tagasihoidlik Herbert
Taim on hõlpsalt jaotatud kihilisuse ja seemikutega, talub hästi talvitumist. Suure saagikusega kultivar annab ühest põõsast umbes 5–9 kg marju. Viljade läbimõõt ulatub 22 mm-ni, valmivad augusti keskel kõrgel (kuni 2,2 m) põõsal. Viljalihal on meeldiv maitse - see on õrn ja mahlane. Üleküpsenud viljad ei varise kultuurilt.
Haigustekindel Jersey
Sordi nimetatakse üheks parimaks - see on absoluutselt tagasihoidlik ja annab kuivadel aastatel stabiilse saagi (umbes 6 kg põõsa kohta). Džembrikate mustikate eeliseks on vastupidavus rõngakoha kahjustustele, viiruspatoloogiad, tugevad temperatuuri langused.
Väikesed (umbes 15-16 mm läbimõõduga) marjad valmivad kõrgel kahemeetrisel põõsal. Viljal on ilus helesinine värv ja korrapärane kuju. Magus maitse õigustab puuviljade kasutamist moosi, kompoti, rullide ja pirukate täidisena. Saak transpordib pikki vahemaid, ei kaota pärast külmutamist maitset.
Ameerika hertsog Berry
Kultuur kannab vilju juuni keskel - ühelt põõsalt eemaldatakse kuni 8 kg kuni 20 mm läbimõõduga vilju. Taim on pikk, ulatudes 1,8 meetrini. Kevadised külmad seda ei kahjusta, kuna lillevarred moodustuvad hilja.
Marjad eristuvad suurepärase maitse ja erksa aroomi poolest. Ainus oht kasvamisel on see, et kõrge saagikusega sort puruneb vilja raskuse all. Selle vältimiseks võite oksad siduda pesulõksudega..
Talvine vastupidav Põhjamaa
Hooaja keskel saab mustikaid nautida juuni teisel poolel. Sinakashalli tooni marjad läbimõõduga 17 mm ja valmivad 1,2 m kõrgusele põõsale. Viljad on piisavalt väikesed, magusad, nii et neist tehakse keediseid, säilitatakse neist ja süüakse värskeid.
See sort on parim kuni -40 kraadi külmakindlate vastupanuvõime poolest, seetõttu kasvatatakse seda põhjas. Ühest varjatud taimest koristatakse umbes 8 kg saaki. Saak ei puutu kokku ka kahjuritega, seetõttu kasutatakse seda vormitud hekkide jaoks.
Patriot - muudab puuvilja värvi
Mustikaid klassifitseeritakse keskmise küpsusega sortideks. 19 mm läbimõõduga marjad koristatakse juuli keskel. Ühest põõsast eemaldatakse umbes 7 kg saaki. Patrioot juurdub kõigil muldadel hästi, kuid eelistab niiskeid, raskeid. Tüvevähk ja hiline lehemädanik teda ei mõjuta.
Küpsed puuviljad on rohelised, siis muutuvad nad punaseks ja muutuvad ainult täielikult küpseks tumesiniseks. Viljalihal on meeldiv magus maitse.
Elisabethi maitsvad mustikad
Sort sai oma nime tänu Elizabeth White'ile, kes aretas aiamarja. Taim liigitatakse maitse ja aroomiomaduste poolest parimate hulka. Suured, peaaegu 18 mm läbimõõduga marjad valmivad hilja - augusti alguses. Vaatamata kindla viljaliha magususele on aednikud sordi suhtes ettevaatlikud. Põllukultuuri viljakulg on ebaühtlane, seetõttu on umbes 1,8 m kõrgustel vartel küpsed marjad.
Võite kasvatada pistikutega taime, mis juurdub turbamuldadel, kuid ei kasva liivakividel.
Esitatud sordid on parimad mustika sordid, mida aednikud on katsetanud. Nad said kõrgema hinde hoolduse lihtsuse, kvaliteedi ja saagikuse eest..
5 parimat talvekindlat mustikasorti
Keskmisel sõidurajal elavad aednikud eelistavad külmakindlaid liike. Nad taluvad paremini külmakraade, kaotamata puuvilja maitset. Talvekindlad liigid pole piisavalt saagikad, kuid neid iseloomustab põõsaste kompaktne suurus, mida saab istutada seina kujul. Suurtes kogustes mustikate istutamine annab stabiilse saagi..
Uimastatud Northblue
Aiasort mustikast, mis annab põhja tingimustes vähem puuvilju. Marju iseloomustab võime säilitada oma maitseomadused pikka aega, seetõttu sobivad need marjade, konservide tööstuslikuks tootmiseks ja transportimiseks..
Northblue omaduste hulka kuuluvad:
- väikese põõsa kõrgus - ainult 90 cm;
- suureviljaline - tumehallide tihedate marjade läbimõõt ulatub 18 mm-ni;
- hiline valmimine - augusti alguses;
- madal saak - 1,5 kuni 2,5 kg istutusnäidise kohta;
- suurepärane külmakindlus - seemikud taluvad külmakraade temperatuuril kuni - 42 kraadi.
Dekoratiivsus ja tagasihoidlikkus teevad Northblue'ist hea valiku mõisate haljastuseks.
Lõhnav Chippewa
Külmakindla sordi eristab marjade varajane valmimine. Selle kvaliteedi jaoks hinnatakse seda külmades piirkondades. Chippeva sordiomaduste hulgas:
- kompaktse põõsa sfääriline kuju - võrsed on suunatud ülespoole, tõus 1,25 m;
- suurte (kuni 20 mm läbimõõduga) marjade pinna helesinine värv, mida eristab tihe nahk, väljendunud aroom, magus maitse;
- keskmine valmimine - esimene saak koristatakse juuli alguses;
- keskmine saak - 2,5 kuni 6 kg puuvilju.
Taim on soovitatav istutada deoksüdeerunud pinnasele, millel on hea drenaaž. Sait peab olema valgustatud.
Imekaunis - vastupidav haigustele
Kultuurile on iseloomulikud keskmised valmimisajad, madalad põõsad. Divnaya peamine eelis on vastupidavus igat tüüpi haigustele. Taime eristatakse järgmiste tunnuste järgi:
- kõrged, levivad võrsed (kuni 1,8 m);
- lopsakas kroon, mis vajab vormimist pügamist igal aastal;
- keskmise suurusega magushapu, lapik vili.
Saagis on madal, ühest isendist koristatakse ainult 1,6 kg. Õhukese nahaga marju ei saa transportida ega külmkapis hoida.
Enneaegsed Nelsonid
Sordi hinnatakse silmapaistvate maitseomaduste poolest. Varakult valmivad mustikad annavad tiheda nahaga suured marjad. Sordi on külmakindel, kohaneb kergesti kõigi kliimatingimustega. Kultuuri eripärade hulgas:
- 1,6 m kõrguse laia põõsa laotamine;
- helesiniste puuviljade lamestatud kuju;
- viljaliha magusakas maitse, veidi sarnane veiniga.
Nelsoni saak koristatakse suve lõpus. Tänu tihedale nahale transporditakse puuviljad pikkade vahemaade taha ja külmutatakse.
Ultra Early Chauntecleer
Aednikud räägivad sordist mitmetähenduslikult. Mõni hindab seda varajase valmimisperioodi eest, teised pole väikese saagiga rahul. Keskmise kõrgusega põõsad õitsevad pärast kevadisi külmakraade. Neid eristatakse järgmiselt:
- magushapu viljalihaga helesiniste marjade keskmine suurus;
- varajane koristusaeg on juunis. Ühest taimest korjatakse umbes 4 kg puuvilju;
- suurepärane talvekindlus;
- keskmine kõrgus - maksimaalne kõrgus on 1,6 m;
Maitsvaid marju kasvatatakse kommertsmüügiks, valmistades magustoite ja kompotte.
Talvekindel aedmustikas ühendab kõiki aiapidajate poolt hinnatud tarbijaomadusi. Enamikku külmakindlaid liike aretavad aretajad Ameerikas ja Hollandis.
Kuidas mustikaid õigesti istutada?
Saak ja ellujäämise määr sõltuvad istutusajast. Tuule eest kaitstud aladel juurdub kultuur sügisel või kevadel.
Maandumiseelne ettevalmistus
Mustikad ei talu niiskeid, varjutatud alasid ja kannavad vilju ainult happelisel pinnasel. Optimaalne happesuse indeks on 3,5 - 4,5 pH. Maa deoksüdeerimiseks kasutatakse kolloidset väävlit, aku elektrolüüdist eralduvat väävelhapet. 1 ml toodet tuleb lahjendada 1 liitri veega. Seega väheneb mulla pH 2 punkti võrra..
Saidil, kuhu on plaanis istutada põllukultuur, ei saa teisi taimi 2 aasta jooksul istutada. Istutamisega saab alustada kevadel, enne pungade moodustumist. Osta seemikud pottides ja asetage need koos maapinnaga maasse. Kui te ei soovi ladustatavat mulda kasutada, leotage seda 30 minutit ja eraldage see ettevaatlikult.
Istutusprotseduur
Järgige vaktsiiniumi põllumajandustehnikaid, mis hõlmavad järgmist:
- Mitme augu kaevamine 50 cm sügavusele. Madalakasvuliste liikide aukude optimaalne vahekaugus on 50 cm, kõrgete puhul 1 m.
- Pinnase kobestamine. Põhi on tingimata läbi rebitud. Turba, männiokaste ja saepuru segu pannakse maapinnale, kuhu lisatakse 50 g väävlit. See on lihtne viis mulla hapetustamiseks ja tingimuste loomiseks mustikate aktiivseks kasvuperioodiks..
- Käepideme paigaldamine auku. On vaja hoolikalt levitada juurestik ja seejärel katta võrse ettevalmistatud pinnaseguga.
- Puutüve ringi ohtralt kastmist ja multšimist nõeltega.
Selleks, et seemikud saaksid juurduda, tuleb neid joota üks kord iga 14 päeva tagant. Kangendage vesi õunasiidri äädika või sidrunhappega. 20 g toodet lahjendatakse 5 liitris vees.
Sügisel põllukultuuride istutamisel tuleb tööd teha oktoobris, enne külmade algust. Tehnoloogiliselt toimub istutamine samamoodi nagu kevadel, kuid üheaastased pistikud lõigatakse ära. Nõrkade okste eemaldamine ja tugevate lühendamine aitab kaasa kiirele kasvule ja mugavale talvitumisele..
Kui mustikasort valitakse piirkonna kliimat arvestades, järgitakse istutusalgoritmi, see kannab esimesel aastal vilja. Kandke väetist õigesti, kastke seda õigeaegselt, rohutage seda, laske pinnasel lahti - ja siis saate tohutu saagi maitsvaid marju.
Valime parimad aedmustikate sordid karakteristikute ja istutuspiirkonna järgi
Looduslikes tingimustes kasvavad mustikad planeedi põhjapoolkeral. Taimi on Ameerikas kasvatatud juba üle 100 aasta. Meie riigis on see ainult võitmas populaarsust.
Mustika sordi valiku kriteeriumid
Oma maatüki jaoks parima valiku leidmiseks peaksite lähtuma mitmest kriteeriumist:
- Vilja läbimõõt ja kaal. Keskmine marja kaalub umbes 1,6–2,1 g, läbimõõduga 18–19 mm, kuid suurimad viljad võivad kaaluda kuni 5 g ja olla 30 mm läbimõõduga.
- Valmimistingimused. Enamiku meie riigi jaoks on parem valida hooaja keskel olevad sordid, varajased hooajad sobivad ainult lõunaosas.
- Põõsa kõrgus. Mida kõrgem taim, seda raskem on see katta..
Samuti on soovitatav pöörata tähelepanu varajasele küpsusele. Kui saaki saab koristada 2 nädala jooksul, siis nimetatakse seda sõbralikuks saagikoristuseks ja kui 5-7 nädalat pikendatakse.
Aedmustikate varajased sordid
Üks parimatest mustikatest, mis valmib varakult, on "Sparta". Põõsad võivad ulatuda kuni 2 m-ni. Viljade kaal ulatub 1,8 g-ni.Küpsemine toimub juuli teisel poolel, kuid on üsna keeruline aru saada hetkest, kui on vaja koristada, marjad murenevad kiiresti. Esimene saak koristatakse juba 3 aasta pärast, tipp langeb 6.-8. Marjad saavad transportida, külmutada ja isegi kuivatada. Sordi peamine puudus on aeglane paljunemine.
Loetelus on teine sort Bluegold. Need on madalad põõsad kuni 1,2 meetrit. Vilja kaal võib ulatuda 2,1 g-ni, läbimõõduga kuni 18 mm. Saagikoristus toimub umbes juuli teisel kümnendil. Koristamise ajal vilja nahk ei purune, nii et seda on lihtne transportida ja säilitada. Patsientidel ja püsivatel aednikel õnnestub saada igast taimest 6 kg. Põõsas võib vilja kanda kuni 60 aastat. Võrsed moodustuvad kiiresti, nii et põõsas hajub laiali ja nõuab regulaarset pügamist. See talub külma kuni 35 ° C-ni. Regulaarse vilja saamiseks pole tolmeldajat vaja. Peamine puudus on see, et puuviljad on altid küpsetamisele, st äärmise kuumuse korral nad "mumifitseeruvad".
Kolmas klass edetabelis on "Põhjamaa". Need on madalad taimed kuni 90 cm. Põõsad on absoluutselt tagasihoidlikud, ei sooja ega külma ega haigusi. Marjad on väikesed ja ainult 16 mm läbimõõduga. Viljad on kergelt lapiku kujuga. Madal saagis - 2,5 kg.
Produktiivsuse parandamiseks on soovitatav läheduses istutada teisi mustikasorte, kuigi taim ise on tolmeldav.
Aedmustikate hilised sordid
Üks selle kategooria parimaid sorte on Nelson. Puksid on külmakindlad, haigustele vähe vastuvõtlikud. Kõrgus 1,8–2 meetrit. Marjad on üsna massiivsed ja läbimõõduga 2 cm. Taimehoolduse pädeva lähenemisviisiga saab koristada isegi 9 kg. Positiivne külg on see, et pärast valmimist viljad kohe ei murene, mistõttu on peaaegu võimatu kollektsiooniga hiljaks jääda. Sobib töötlemiseks, isegi konserveerimiseks, neid on lihtne transportida.
Järgmine klass on "Elizabeth". Põõsaste puuvilju eristab lämmatav aroom ja suurepärane maitse, vihjetega mustikale ja viinamarjale. Puksid ise võivad ulatuda 1,8 meetrini, oksad on sageli omavahel läbi põimunud. Põõsad on väga külmakindlad, vilju saab transportida pikki vahemaid, kuid neid ei hoita eriti hästi. Viljatamine toimub augusti alguses ja kestab umbes terve kuu. Maksimaalne saak langeb 5-6 aasta peale, siis ulatub saagikus igast saagist 7 kg. Marjad on suured, keskmise kaaluga 2 g.
Kolmandal kohal on sort Elliot. Sellel on aga peamine puudus - see on kliimatingimuste suhtes kapriisne, seetõttu saab seda kasvatada ja veelgi enam saagi saamiseks ainult riigi lõunaosas..
Valmimine toimub augusti 3. kümnendil. Marjad murenevad, kuid ei pragune. Nende maitse sõltub suuresti päikeseliste päevade arvust; kui suvel oli palju vihma, ilmub kibedus. Kuid saagikus on kõrge - kuni 8 kg. Keskmiselt ulatuvad põõsad pikkuseni 1800 cm. Viljade läbimõõt on 11–15 mm.
Talvel vastupidavad mustikasordid
Hoolimata asjaolust, et mustikad on põhjamarjad, eristavad aretajad ikkagi sorte, millel on suurenenud külmakindlus, kuni -40 ºС. Need põõsad taluvad hästi sademeid ja karmi tuult. Me räägime taimedest, mille kõrgus on 70-100 cm, ja puuviljadest, millel on kerge happesuse vihje..
Talvekindlate sortide hulka kuuluvad: "Northland", "Northblue", "Northcantry" ja "North".
Madalakasvulised mustikasordid
Need taimed on 50–120 cm pikad. Reeglina on nende saagis madal - 1,2 kuni 2,5 kg. Puuviljad on tavaliselt väikesed, 1–1,8 cm.
Liigi silmapaistvad esindajad:
|Sordi nimi||Tootlikkus alates 1 põõsast, kg||Kõrgus, m||Minimaalne temperatuur, ° C||Küpsemine||Funktsioonid:|
|Põhjasinine||1,5-3||0,6-0,9||- 35... - 40||varajane valmimine||Sordi on altid taaskäivitusele, see tähendab, et pärast aktiivset viljaaastat vajab järgmine sordi hoolikat pügamist|
|Chippewa||1||0,8||- 37||varajane valmimine||Puuviljad on magusa maitsega, mistõttu neid kasutatakse sageli moosi valmistamiseks|
|Põhjakannel||0,7||2||- 35||hooaja keskel||Viljad on helesinised ja magusa maitsega.|
Madalakasvulised mustikasordid võivad kasvada ainult väga happelises pinnases. Vilja saamiseks on vaja keskmist kasvuperioodi, mille keskmine temperatuur on + 10 ° C.
Tall mustika sordid
Tall-mustikasortide hulgas on põõsaid, mis kasvavad kuni 2,5 meetri kõrguseks.
|Mitmekesisus||Kui palju saab koguda, kg||Kõrgus, m||Maksimaalne temperatuur, ° C||Küpsemisperiood||Eristatavad omadused|
|Chanticleer||2||1.6||- 28||varajane valmimine||Suured kuni 2 cm läbimõõduga puuviljad, vaniljemaitselised|
|Hertsog||4.-6||1.8||- 34||varajane valmimine||Sobib mehaaniliseks koristamiseks|
|Denis Sinine||2||1.7||- 28||hooaja keskel||Hea külmakindlus ja haiguskindlus|
|Päikesetõus||6-8||1,6-1,8||- kolmkümmend||varajane valmimine||Erineb võrsete ebapiisavas moodustumises, mis mõjutab negatiivselt tootlikkust|
Selle liigi esindajate hulgas on sort Bluerop, mis on aednike seas väga populaarne, kuna sellel on kõrge saagikus. Hooaja jooksul võite koguda 9 kg marju, mis on suurepärane näitaja.
Sordi "Spartan" eristub intensiivse kasvu ja kõrge saagikuse poolest. Sordi "Toro" on ka pikk põõsas, mille viljad taluvad hästi transportimist ja mida saab koristada mehaaniliselt, kuid alles 2 aastat pärast istutamist. Sordi "Elliot" eristab vilja hiline valmimine, põõsast tuleb regulaarselt lõigata. "Hardible" peetakse kogu pere üheks kõrgeimaks põõsaseks, kuna enamikul juhtudel ületab kõrgus 2 meetrit.
Dekoratiivsed mustikasordid
Kõik mustikasordid õitsevad kevadel ilusti ja rikkalikult ning sügiseks muutuvad lehed roosaks või tumepunaseks. Sel põhjusel on taim aiakujunduses laialdast populaarsust kogunud, see sobib kasvatamiseks pottides (väikesed taimed) ja hekina.
Sageli võib majade lähedalt leida heki, kui ühte ritta istutatakse kännulised põõsad ja teises kõrged põõsad. Saidi kaunistamiseks sobivad igasugused sordid..
Parimad mustikasordid valitud piirkondades kasvatamiseks
Looduslikes tingimustes kasvavad mustikad soostunud ja kivistel aladel, metsades ja hernestes. Peamine tingimus on see, et muld peab olema happeline. Nüüd kasvatatakse enam kui 54 põõsaliiki. Taim ei talu külmi ka väga hästi, kuid mõned sordid on täielikult kohandatud karmide Siberi tingimustega, teised kasvavad hästi Uuralites ja teised lõunas..
Parimad mustika sordid Moskva piirkonna jaoks
Kui otsustate kasvatada mustikaid Moskva piirkonnas, siis on parem eelistada kõrgeid põllukultuure, mida on ebasoodsate ilmastikutingimuste korral palju lihtsam taluda. Usutakse, et sellele territooriumile sobivad kõige paremini Ameerika sordid:
|Mitmekesisus||Maksimaalne saagikogus, kg||Kõrgus, m||Lubatud temperatuur, ºС||Kogumise aeg||Iseloomulik|
|Sinikroon||4.-9||1,6-1,9||- 30... - 36||hooaja keskel||Nõuab perioodilist pügamist, talub hästi põuda ja kevadisi külmakraade kuni -7 ºС|
|Patrioot||7.-9||1.8||- 35... - 39||hooaja keskel||Ärge kasutage orgaanilisi väetisi, on vaja happelist mulda, mille pH on 3,5–4,5|
|Põhjamaa||4,5-8||1||- 40||hooaja keskel||Erineb lühikesest kasvuperioodist ja puuviljade pikaajalise ladustamise võimalusest|
Looduslikult on see vaid väike osa mustikasortidest, mis sobivad kasvatamiseks Moskva piirkonnas. Hea maine: Eliot, Collins, Berkeley, Covill, Dixie.
Kesk-Venemaa parimad mustikasordid
Venemaa keskmist vööndit eristavad mõõdukalt härmased talved ja niisked suved. Sellel territooriumil on eriti populaarne sort Bonus, viljad koristatakse suve lõpus ja 1 põõsa saagikus on 6 kg. See mustikas talub külma kuni -29 ºС.
Teine populaarne sort on Blurey. See on kõrge taim, millel on suurepärased saagikusnäitajad. Heal hooajal ja korraliku hooldusega koguvad aednikud 7 kg.
Keskmisel rajal kasvatamiseks sobivad ka sordid: "Northland", "Eriblu", "Darrow", "Spartan", "Duke", "Bluegold".
Siberi parimad mustikasordid
Teadlastel on õnnestunud aretada mitut sorti mustikaid, mis kasvavad isegi Siberis. Nende põõsaste eripäraks on see, et nad taluvad kõige rängemaid külmakraade, kuni -45 ºС.
Sordi Blue Scatter eristab hiline küpsemisperiood. Puksi kõrgus on kuni 1 m, kuid saagis on suhteliselt madal, umbes 2 kg. Marjad on väikesed, kuni 0,6 g, kuid neil on õrn maitse, kuid lõhnata.
"Taiga ilu" toodab ka väikseid puuvilju, millel on hapu maitse. Puksid ulatuvad kuni 1 m, praktiliselt ei haigestu, taluvad varju hästi.
Sordi "Shegarskiy" mustikapõõsad kasvavad kuni 50 cm. Sellise väikese taime suurusega võite koguda natuke - 1,5 kg. Küpsemine toimub hilisperioodil.
Sordi "Yurkovskiy" eristab suur põõsa kõrgus, mis võib ulatuda kuni 1,5 meetrini. Viljad on suured, lihavad ja maitsega nagu viinamarjad. Suure saagi saamisega ei tohiks aga arvestada. Üks põõsas võib anda mitte rohkem kui 1 kg.
Parimad mustikasordid Venemaa lõunaosas
Vaatamata asjaolule, et mustikaid peetakse põhjamarjaks, kasvavad mõned sordid lõunapoolsetes piirkondades hästi. Pika kasvuperioodi tõttu sobivad sellesse riigi ossa igasuguse valmimisajaga sordid. Nõuetekohase hoolduse ja plaani planeerimisega saab värskeid puuvilju nautida juulist oktoobri alguseni.
Eriti populaarne oli sort Duke. Tal on kõrge saagikus - 8 kg. See talub hästi külma ega ole praktiliselt haigustele vastuvõtlik. Peamine asi on mitte unustada taime jaoks tugede paigaldamist, kuna oksad painduvad tugevalt viljade raskuse all.
Chauntecleeri sort on populaarne seetõttu, et see kannab vilja 2 korda hooajal: juuli alguses ja augustis. Saagis on keskmine, 3,5–7 kg. Pärast valmimist võivad puuviljad okstel kesta umbes 7 päeva..
"Blue Brigitte" on nõudlik kõrge dekoratiivse jõudluse järele, ei vaja praktiliselt mingit hooldust ja kannab vilja hästi, umbes augusti keskpaigas.
Parimad mustika sordid Valgevene jaoks
Mustika kasvatamiseks sobivad ideaalselt vabariigi looduslikud ja kliimatingimused. Valgevene põhjaosa jaoks on sobivamad keskmise ja varase valmimisega sordid, ülejäänud riigis on parem kasvatada hilis- ja keskhiliseliike.
Kõige populaarsem sort on Bluecrop. See on marjatööstuse tõeline juht kogu maailmas. Puksid on kõrged, samuti saagikus - kuni 9 kg. Puuviljad on magusa maitsega, need sobivad ideaalselt transportimiseks, pikaajaliseks ladustamiseks.
Valgevenes kasvatatakse ka "Patriot", "Bluetta", "Chauntecleer". Uued tooted riigis levinud mustikasortides on: roosa šampanja ja roosa limonaad. Nende peamine eristav omadus on see, et puuviljad on roosa värvi. Marjad on meemaitsega ja kerge sidrunimaitsega.
Mustikate kõrge toiteväärtuse ja vähenõudlikkuse tõttu võib neid üha enam näha meie riigi tagaaedades. Taime kasutatakse sageli "elava" tarana ja aiakujunduse suurejoonelise elemendina.
Aedmustikad: istutamisest marjakorjamiseni
Iga aednik unistab oma saidile rikkaliku mustikasaagi kogumisest. See marja on üha populaarsemaks kasvatamiseks, ehkki aedades pole see veel nii tavaline..
Paljud tarbijad on mustikaid kiitnud suurepärase maitse eest. Kuid see marja võib lisaks rikkalikule maitsele pakkuda kehale palju kasulikke aineid. Regulaarne mustikate tarbimine aitab parandada kilpnäärme, südame, neerude ja aju tööd. Ka toitumisspetsialistid on seda võluvat marja pikka aega märganud: soovitavad kõigil, kes peavad oma figuuri üles panema, sööma vähemalt paar korda nädalas mustikaid sisaldavaid nõusid.
Navigeerimine artiklis "Kasvavad mustikad"
Pole tähtis, kuidas inimesed teda kutsusid! Ja kui botaanika õpikutes on kõik enam-vähem selged - soo-mustikad, sood-mustikad või alamõõdulised -, siis elanikud kutsusid seda titahirve jaoks vesimajaks, gonobobiks või isegi pisut kummalisteks nimedeks. Ja veelgi äkilisemalt - loll. Ja need pole kõik tema nimed.!
Ideaalsed tingimused mustikate kasvuks on välja kujunenud Kaukaasias, samuti kivises ja samblases tundras. See marja kasvab hästi metsa tihnikutes, märgaladel..
Mustikad hindavad kõrge mägikliima ja kuivade kiviste maade happelist mulda. Seetõttu koguvad Rootsi, Norra ja Islandi elanikud seda hea meelega - nendes riikides on kõik, mida see kultuur hea kasvu jaoks vajab..
Mustikad on populaarsed Kaug-Idas, kus neid kasvatatakse suurtes kogustes ja peetakse enesestmõistetavaks. Näiteks kohalike rahvaste esindajatele - Koryaks, Nanais, Itelmens, kes on sündinud, kasvanud ja neis osades elanud - pole värskete marjade leidmise probleem - kui äkki tahtsite maitsta mustikatega (või lolliks, nagu kõik siin neid nimetavad) -, ta kasvab kohe aia taga.
Mustikasordid
Mustika sordid jagatakse sõltuvalt põõsa kõrgusest alamõõduliseks, keskmise suurusega ja kõrgeks.
Madalakasvulised mustikasordid on külmakindlad ja neid peetakse kõige populaarsemaks parasvöötmega piirkondades kasvatamiseks..
Kõrgete mustikate sordid ei sobi külmade ja pakaseliste talvedega kasvatamiseks, kuid neil on mitmeid eeliseid, mille hulgas on ka kõrge saagikus: ühest põõsast saab korjata kuni 10 kg marju! Pikkade sortide marjad on suuremad, magusamad.
Keskmise suurusega rühma sorte nimetatakse ka poolkõrgusteks. Neid taimi kasvatati oskuslikult põhjapiirkondades kasvatamiseks - mõned neist taluvad temperatuuri kuni 40 ° C.
Mustikad on üks neist õnnelikest, kes kiitleb mitmesuguseid sorte, alates Põhja-Ameerika vanadest kuni teistest riikidest toodud uutega. Neid on väga palju, nii et jäägem kõige kuulsamate juurde.
- Toro
- Sparta
- Bluehold
- Hannah valik
- Roosa limonaad
- Roosa šampanja
- Berkeley
- Bluus
- Sparta
- Bluray
- Darrow
- Covill
- Puru
- Jõgi
- Jersey
- Hardible
- Huron
Igal sordil on oma tugevused ja nõrkused. Suuri marju eristavad sordid Toro, Spartan, Bluegold, samuti varase sordi Hannah Chois.
Roosat mustikat Roosat limonaadi ja Roosat šampanjat peetakse endiselt võõraks. Kuid need on litsentsitud sordid, mida ei saa kommertseesmärkidel paljundada..
Berkeley sort paljuneb kergesti, on tagasihoidlik, kuid teravad temperatuurikõikumised talvel võivad selle tappa..
Aednikud hindasid sordi Bluehold marjade hilise valmimise, tagasihoidlikkuse ja suure saagikuse eest.
Siniseid, Sparta ja Siniseid sorte eristatakse vastupidavuse tõttu monilioosile, okste hukkumisele ja marjade mumifitseerumisele..
Sort Darrow kiitleb sellega, et selle viljad ei murene ega pragune isegi märja ilmaga..
Aednikud peavad kannatama sordi Covill all: see sageli pakseneb, mis teeb pügamise keeruliseks. Kuid hiljem tuleb tasu: küpsed marjad hoiavad tihedalt kinni ja ei kuku pikka aega maha.
Nelsoni sorti eristab ebaregulaarne, kuid kõrge saagikus - kuni 5 kg põõsa kohta.
Ka Poola sort Boniface on ennast hästi tõestanud. Ta hakkab õitsema pärast mais kevadisi külmakraade ja see kaitseb lilli kahjustuste eest.
Uus-Meremaa Brigitta Blue peetakse üheks kõige lootustandvamaks ja väga produktiivseks sordiks. Marjaküps valmib ühtlaselt ja ei murene pikka aega. Sordi Nui eristatakse suurimate marjade poolest: nende läbimõõt ulatub 21 mm-ni, kaal - kuni 3,5 g. Väga tiheda krõmpsuva viljalihaga marjad valmivad tihedates kobarates ja meenutavad viinamarjakobaraid..
Sort Puru ei karda äärmuslikke ilmastikutingimusi, marjad ei kaota oma kvaliteeti isegi pikaajaliste vihmade, põua, oluliste temperatuurikõikumiste korral.
Sordi Reka vilju eristab külmakindlus ja vastupidavus haigustele..
Nad ei karda põuda ega ole eriti nõudlikud Jersey ja Hardible sortide mullastikuolude suhtes. Nende puuduseks on see, et marjad pole eriti suured. Kuid väiksemat sorteeritud sordid on palju kasulikumad: neil on mass massi kohta suur nahapind, mis sisaldab peamist kogust bioloogiliselt aktiivseid aineid.
Sorte Bluerop ja Patriot kasvatatakse kõige sagedamini tööstuslikul skaalal. Saate neid riigis istutada. Mõlemad sordid annavad suure saagi ja on samal ajal pidamistingimuste suhtes väga tagasihoidlikud.
Tingimused mustikate kasvatamiseks
Paljud suvised elanikud kasvatavad edukalt mustikaid oma maatükkidel. Täna liitub nendega üha enam aednikke. Kuid mustikate istutamisel ja hooldamisel on oma eripärad, nii et peate olema kannatlik ja pöörama sellele vingele põõsale palju tähelepanu. Kuid te ei pea kahetsema tervislike magusate ja hapude marjade koristamisel tehtud pingutuste pärast..
Mitte ainult mustikaviljadel on ravivad omadused, vaid ka selle oksad ja lehed..
Mustikate istutamine
Mustikate magusaks saamiseks peate neid kasvatama seal, kus on palju soojust ja valgust. Kõige sobivam koht selleks on "plaaster", mida päikesekiired vabalt tungivad..
Mustikapõõsas ei meeldi mustanditest, seetõttu tuleks kasvukohta kaitsta hoonete seinte või puude hekiga.
Mõned mustikasordid, näiteks Bluecrop ja Patriot, võivad ka varjus kasvada. Tõsi, hiljem valmistavad marjad tõenäoliselt pettumust: need ei ole nii magusad, kui võiks oodata. Lisaks mõjutab päikesevalguse puudus nende kogust..
Pinnase happesus
Mustikate kasvatamiseks on ideaalne lahtine, hästi kuivendatud madala põhjaveega maa.
Mõned aednikud istutavad põõsaid turba-liivasesse või turvasemuldadesse. Sellises pinnases on rikkalikult lämmastikku, kuid selle elemendi suurenenud sisalduse tõttu võivad taimed talvel ära külmuda ja kevade saabumisega võivad nad tavalisest kauem sulada..
Mustikapõõsas õitseb eranditult happelises pinnases, mille pH on vahemikus 3,5–4,5. On väga oluline, et sellel saidil pole varem kasvatatud muid põllumajanduskultuure..
Kui aias sellist ala pole, peate mustikate jaoks mulla ise ette valmistama. Selleks lahjendatakse savine muld liiva ja kõrgema turvasisaldusega turbaga - kõik segatakse vahekorras 1: 3. Happelisele turbapinnasele lisatakse liiva kiirusega 2-3 ämbrit 1 m² kohta. Kui saidi maas pole suurt orgaanilist sisaldust, on vaja lisada kompleksseid mineraalpreparaate, mis sisaldavad lämmastikku, fosforit ja kaaliumi võrdsetes kogustes..
Kui pinnas on huumusega rikastatud, on vaja siiski kasutada mineraalväetisi suhtega 1: 2: 3.
Mustikate kastmine
Mustikad armastavad niiskust, seega sõltub kasvamise edukus korrektsest, õigeaegsest kastmisest. Põõsaid tuleb joota üsna sageli, neil ei ole piisavalt looduslikku sademeid.
Mõned aednikud korraldavad selle jaoks tilguti niisutamist - selline hüdrosüsteem tagab suurepärase tulemuse..
Kastmise signaaliks on 4-cm ülemise pinnasekihi kuivus. Mustika seemikuid ja noori võrseid tuleks joota iga 2–4 päeva tagant. Kastmist tuleks sagedamini teha kuivadel perioodidel, harvem mõõdukal temperatuuril..
Kui on teada, et mulla happesus ei jõua mustikatele vajalikul tasemel, lisavad mõned aednikud põõsaste kastmiseks mõeldud veele valmis mulla hapendajaid või lauaäädikat (kuni 0,1 liitrit ämbri kohta).
Mustikapõõsaste külmakaitse
Aednikud, kes on pikka aega harinud mustikaid, panevad tähele: taim viitab tavaliselt külmakrappidele ja talub kuni 30 ° С talvekülmi..
Kuid kui talvel on lund vähe, siis põõsaste külmumise oht suureneb. Selle vältimiseks kaetakse taimed kotikesega..
Enne esimeste sügiskülmade algust painutatakse mustika oksad ettevaatlikult maapinnale ja seotakse traadi või nööriga, pingutamata liiga tihedalt. Puksid kaetakse riidega, kui akna taga on stabiilne "miinus".
Aednikud ei soovita varjualuseks kasutada polüetüleenmaterjali..
Lisaks saate põõsa alust kaitsta, kattes selle turba ja saepuru seguga. Veel üks kiht mustikate külma eest kaitsmiseks loob koheva lumepalli, mis on maha kukkunud.
Tuleb märkida, et põõsalilli peetakse külmakindlateks, mis ei sure, isegi kui temperatuur langeb 7 ° C-ni.
Mustikasordid - peamiste sortide kirjeldus ja hinnang koos kasvatamise kirjeldusega (video + 125 fotot)
Aed-mustikas või pikk mustikas on kasulik ja väga ilus taim. Kui istutate aia perimeetri ümber ühe või mitme sordi põõsad, saate tiheda heki, mis võimaldab teil kasvukohta mõistlikult piiritleda.
Selle saagi peamine eelis on selle väärtuslik ja rikkalik saak. 100 grammi värskeid marju sisaldab C, A ja B vitamiinide päevane annus.
Esmakordselt hakati seda põõsast kodustama enam kui 150 aastat tagasi. Selleks ristati omavahel mitu taimeliiki. Selle tulemusel oli võimalik välja tuua parimad mustikate sordid, mille hooldus on tagasihoidlik ja mis suudavad kogu suve jooksul hea saagi tuua..
Põõsasordid
Tutvustame teie tähelepanu mitmetele aedmarja sortidele, mis erinevad üksteisest võra kuju, marjade suuruse ja maitse poolest..
Kõige populaarsemad on:
- Bluegold;
- Sinikroon;
- Blu-ray;
- Boonus;
- Herbert;
- Jersey;
- Hertsog;
- Norland.
Bluegold
Bluegoldi mustikad on helesinise tooniga. Viljaliha on kaetud tiheda nahaga. Põõsastel on ilus lopsakas kroon. Sellepärast valitakse need ikkagi suvila haljastuseks..
Marjapõõsa ainus puudus on okste tugev levik. Kena välimuse säilitamiseks on oluline õigeaegne pügamine..
Seda sorti liigitatakse varaseks valmimisajaks. Küpsel viljal on intensiivne tumesinine värv. Ühest põõsast on võimalik koguda kuni 5 kg mahlaseid marju.
Mustikad taluvad suurepäraselt külma kuni miinus 35 kraadi. Seda saab kasvatada erinevates piirkondades. Enneaegne koristamine viib selle kiire kuivamiseni okstel.
Sinikroon
Bluecrop kuulub hooaja keskel asuvate sortide hulka. Helesinise tooniga küpsed marjad, mille sees on tihe viljaliha. Selle saagi eripäraks on lapik saagi kuju.
Kogenud aednikud soovitavad oma saidile istutada kuni 10 põõsast, mis suudavad oma omanikke regulaarselt lõhnavate marjadega varustada.
Selle sordi veel üks eelis on võime taluda haigusi ja kahjureid. Põõsas ei karda temperatuuri langust, talub lumesadusid.
Kogutud mustikaid saab pikka aega vedada. Puuviljad valmivad juuli lõpus. Ühest taimest saab korjata kuni 9 kg maitsvaid puuvilju.
Sinine kiir
Mustika udune rõõmustab oma varajase kevade lopsaka õitsemisega. Suurepärase saagi saab koristada suve alguses. Marjad on mahlased, erksa järelmaitsega. Nahk on tumesinine, kerge õitega.
Taimi eristab suurepärane saak. Regulaarsed viljad tühjendavad kultiveeritud taime siiski. Sellepärast on 3 aasta möödudes vaja teostada siirdamine või lossimiste asendamine..
Sort on üsna talvekindel. Mustikad taluvad isegi -34 kraadi temperatuuri. Esimestel aastatel tuleb seemikud multšida kuiva lehestikuga saepuruga.
Vilja läbimõõt ulatub 12 mm-ni. Üks taim võib koguda 8 kg mahlaseid marju. Kuivate okste regulaarne jootmine ja õigeaegne pügamine võib põõsa jõudlust pikendada.
Boonusmarja eristavad suured marjad. Läbimõõt ulatub 10 mm-ni. Seda liiki peetakse suureviljaliseks ja kõrgeks taimeks. Täiskasvanud põõsa kõrgus on 1,7 m. Saagis varieerub 1 põõsast 8 kg piires.
Taim talub rahulikult temperatuuri järsku langust kuni -37 kraadi. Kuid temperatuuri järsud kõikumised mõjutavad selle seisundit negatiivselt. Oksad muutuvad hapraks ja hapraks.
Pinnase regulaarne hapestumine aitab põõsast pärast vilja stabiliseerida. Selleks kasutage mineraalaineid, milles on kõrge lämmastiku ja kaaliumi sisaldus. Kui marjad on omandanud helelilla tooni, näitab see mulla substraadi ebapiisavat happesuse taset..
Kuivast nõelast pärit männi saepuru või multš aitab täiendada vajalikus koguses mikroelementi.
Herbert
Herbertit peetakse maitsvaks mustikasordiks. Põõsad paljunevad kergesti, taluvad hästi talvitumist ja suudavad ühe hooaja jooksul toota kuni 10 kg maitsvaid marju.
Hoolduse osas ei vaja taimed spetsiaalseid hooldustingimusi. Selleks piisab happesuse taseme hoidmisest ja õigeaegse kastmise läbiviimisest. Põõsal on ilus levinud kuju tumeroheliste lehtedega.
Õisikud on kahvaturoosad. Viljad kogutakse suurtesse kobaratesse. Ühel põõsal on kuni 30 tükki. Täiskasvanud taime kõrgus on 2 m.
Marjade läbimõõt on 22 mm.
Istutamine ja lahkumine
Kodus põõsaste kasvatamiseks peate valima sobivad seemikud. Taimed tuleb osta spetsialiseeritud puukoolides või professionaalsetes kasvatajates.
Ostes peate mustikaid hoolikalt uurima. Kui juurestik on alla 50 cm, näitab see kvaliteetse hoolduse puudumist.
Varred ja külgvõrsed peaksid olema tumehallid. Lehtplaadid peaksid olema läikiva pinnaga rohelised..
Istutamiseks on soovitatav kasutada kolmeaastaseid seemikuid. Neid uude kohta istutades õnnestub järgmiseks hooajaks saada lõhnav saak..
Põõsa kuju heas seisukorras hoidmiseks on vaja teha sanitaarset pügamist. Selleks lühendatakse pikki oksi nende pikkusest 20 cm võrra. Lõige on tehtud ühtlane.
Hiliskevadel tuuakse sisse fosfor-kaaliumiühendid ja kuivade nõelte multš. Esimesel aastal pärast istutamist tuleb taim katta kuivade lehtedega ja oksad siduda nööriga.
Parimad mustikate sordid
Mustikad on levinud külma kliimaga põhjapoolkera piirkondades. Vene Föderatsiooni territooriumil on see taim looduses kõige laialdasemalt levinud riigi tundras ja metsatsoonides. Mustikad eelistavad kasvada soodes, turbarabades, jõgede ja järvede lammidel. Euraasias kasvavad mustikad suures mahus Islandil, Suurbritannias, Hispaanias ja Itaalias. Taim on kuni 1 m kõrgune põõsas. Mustikate vars on roomav, juurestik kiuline. Need taimed on väga vastupidavad ja üks taim võib kasvada ja areneda kuni sada aastat. Mustikad sobivad moosi, veini, mahla valmistamiseks. Toore mustika tarbimisel saate selle taime imelist maitset ja aroomi suure rõõmuga hinnata. Esimene mustikasort töötati välja 1908. aastal USA-s.
Viimase kümne aasta jooksul on Venemaa ja välismaised aretajad loonud suurepäraseid mustikasorte, mis ühendavad suurepärase maitse ja suure saagikuse. Selles artiklis uurime üksikasjalikult Venemaa Föderatsiooni territooriumil kasvatamiseks kohandatud parimate mustikate sortide kasvatamise peamisi omadusi ja omadusi..
Pikad mustikad on teie aia maitsev kaunistus
Mustika mustikapaigaldajad pole mitte ainult äärmiselt atraktiivsed, vaid ka kasulikud. Selle taime põõsaid leidub üha sagedamini suvilates. Aednike seas on eriti populaarsed kõrgekasvulised mustikad, millel on rohkem kui tosin sorti. Marjade kasvatamine nõuab kannatlikkust ja vaeva, kuid tulemus on seda väärt..
Kirjeldus
Kõrgete mustikate üheks eeliseks on marjade kuiv eraldamine. Vili maitseb nagu mustikad, kuid on magusam. Mahl seevastu on nõrga värvusega..
Enamiku kõrge mustika sortide põõsaskõrgus on 2–3 meetrit
Saagikus on kõrge - üks põõsas moodustab kuni 10 liitrit mahlaseid marju. Viljatamine algab 3–5 aasta vanuselt ja kestab kuni 50–70 aastat taimset elu.
|Kvalitatiivsed omadused|
|Põõsad|
|Põgeneb|
|Varred|
|Harud|
|Juured|
|Lehed|
|Lilled|
|Õisikud|
|Marjad|
|Mitmekesisus||Kirjeldus|
|Bluegold||Varaseim sort kõrgeid mustikaid. Marju saab süüa juba suve keskel. Põõsad näevad välja dekoratiivsed ja tavaliselt ei kasva need kõrgemaks kui 1,5 m. Hooaja jooksul saab ühest põõsast korjata 4,5–7 kg magusaid marju.|
|Jõgi||Sord on keskmiselt varajane; küpseid mustikaid saate proovida juuli viimastel päevadel. Marjad on tihedad, nii et sort sobib suurepäraselt transportimiseks. Okstel olevad puuviljad peavad tihedalt kinni, saagis kuni 10 kg.|
|Puru||Sort on hooaja keskel. Mustikad koristatakse juuli lõpus. Neljandaks viljaperioodiks on saagikus 5-7 kg põõsa kohta. Marjade läbimõõt ulatub 2 cm-ni ja neid peetakse suurteks.|
|Hertsog||Suureviljaline sort, külmakindel. Juuli lõpuks saate koristada kuni 8 kg marju. Tavaliselt kasvab põõsas kuni 1,5-2 m kõrguseks.|
|Toro||Ta kasvab kuni 2 m kõrguseks ja on vastupidav madalatele temperatuuridele. Tihedad marjad ei kuku maha. Saagis on kõrge - 6-8 kg põõsa kohta. Mustikad on suured, läbimõõduga kuni 2 cm.|
|Sinikroon||Euroopa populaarseim sort. Hooaja jooksul saab põõsast koguda kuni 9 kg suuri ja maitsvaid marju, mis on kogutud rikkalike kimpudena. Põõsas ulatub 2 m kõrgusele.|
|Sparta||Hilisküpsenud sort, viljad valmivad suve lõpuks. Igast põõsast saate koguda 5-6 kg marju. Kerge hapukusega magusad puuviljad on õrna aroomiga. Põõsa kõrgus on 1,5–2 m. Taim näeb suurepäraselt vertikaalse kasvu tõttu välja dekoratiivne.|
|Berkeley||Selle tagasihoidliku sordi küpsusaeg on augusti keskel. Põõsast kogutakse 4-8 kg marju. Muutuv niiskus ja kõrge õhutemperatuur ei kahjusta Berkeley sorti. Viljadel on tugev nahk, nii et need sobivad suurepäraselt transportimiseks ja pikaajaliseks säilitamiseks. Põõsas kasvab kuni 2 m kõrguseks.|
|Patrioot||Selle sordi põõsas kasvab vertikaalselt ja sellel on dekoratiivsed omadused. Kõrgus - 1,2-1,8 m, helesinised viljad on veidi lamestatud. Saak eemaldatakse juuli teisel kümnendil. Keskmiselt võite igast põõsast koguda 5-7 kg suuri marju.|
|Põhjamaa||Põõsa kõrgus ei ületa 1 m, marjad valmivad augusti esimesel kümnendil. Põõsast saate 1,5–2 kg taevasiniseid magusaid mustikaid. Puuviljade säilivus on suurepärane, seetõttu soovitatakse seda sordi kasutada tööstuslikuks otstarbeks..|
|Päikesetõus||Põõsas kasvab kuni 1,2–1,8 m kõrguseks.Viljad on ilusad ja suured - kuni 2 cm läbimõõduga. Saak on püsivalt kõrge. Alates juuli keskpaigast saab igast põõsast korjata 6-8 kg tihedaid helesiniseid marju.|
|Põhjamaa||Tugev, leviv põõsas ulatub 1–1,2 m kõrgusele. Marjad valmivad juuli keskel. Viljad on helesinised ja keskmise suurusega, väikese kuni keskmise armiga. Saak on stabiilne, ühelt põõsalt saab koristada keskmiselt 4–8 kg marju.|
|Erliblu||Põõsas kasvab 1,2–1,8 m kõrguseks. Saak koristatakse suve keskel, ühelt põõsalt eemaldatakse keskmiselt 4–7 kg. Esimeste viljade läbimõõt on umbes 1,5 cm, hilisemate viljad on pisut väiksemad. Marjad on helesinised. Ainult üleküpsenud viljad hakkavad langema.|
|Chanticleer||Selle sordi õiged põõsad ulatuvad 1,5–1,6 m kõrgusele. Vaatamata hilisele õitsengule (kevadel pärast külma) hakkab see kõige enam vilja kandma igat tüüpi kõrgete mustikate seas. Marjad on keskmise suurusega, kindlad. Transpordiks sobivad kerge hapukusega magusad puuviljad.|
|Chandler||Tugevalt levivad põõsad kasvavad vertikaalselt, ulatudes 1,6 m kõrguseks. Viljad on suured, kaaluvad alates 2 g, läbimõõduga üle 2 cm, väga tihedad. Marjad on sinised, aromaatsed ja magusad. Puuvilju koristatakse augusti esimestest päevadest septembri teise kümnendini. Mitte liiga karmid talved ei kahjusta seda sorti, seetõttu on see mõnes põhjapiirkonnas tsoonitud..|
|Boonus||Põõsas jõuab 1,6 m kõrgusele, valmimine on keskmiselt hiline. Marjad on helesinised, väikese armiga, väga suured (kuni 3 cm läbimõõduga), viljaliha on tihke ja magus. Saagikus on stabiilne - 4-6 kg põõsa kohta.|
|Bluus||Põõsas on püstine, kõrgus 1,5 m. Viljad valmivad juuli teisel kümnendil. Saagis on alati stabiilne - 3,5–6 kg põõsa kohta. Marjad on sinised, läbimõõduga kuni 1,5 cm, väikese armiga. Puuviljade kvaliteet on suurepärane, tihedus on kõrge. Pragunemiskindel, talub transportimist suurepäraselt.|
|Bluray||Võimas, püstine põõsas kasvab kuni 1,2–1,8 m kõrguseks. Tänu säravale lehestikule ja roosadele lilledele näeb põõsas dekoratiivne välja. Marju saab korjata augusti alguses, küpsemine on ühtlane. Ühest põõsast koristatakse keskmiselt 5-8 kg põllukultuure. Puuviljad on suured (läbimõõduga kuni 2 cm), läikivad, helesinised.|
Pildigalerii: pikkade mustikate sordid
Mustikate istutamise omadused ja tingimused
Mustikaid peetakse kasvutingimuste jaoks nõudlikuks saagiks. Marjade rikkaliku saagi saamiseks peate arvestama mitmete oluliste punktidega..
Laeva peatamise aeg
Mustikad istutatakse peamiselt kevadel, enne pungade puhkemist. Võimalik on istutada ka sügisel, kuid sel juhul peate selle enne külma kätte saama, et põõsas juurduks uude kohta ega sureks talvel.
Pinnas
Mustikad on mulla suhtes väga valivad. See peaks olema kerge (liiv, turvas) ja happeline, pH-ga 3,5–5,0. See muld ei sobi tavaliselt teiste puuviljakultuuride jaoks..
Mustikad kasvavad halvasti chernozemidel ja savil. Sellistel juhtudel tuleks enne istutamist pinnas hapestada äädik-, oksaal-, sidrun- ja õunhapetega (20–30 g 10 l vee kohta). Selle lahenduse abil peate põõsa istutuskohta jootma.
Kui mulla happesus on madal, võite mulla istutuskaevudes asendada, täites need metsaturba ja saepuruga (1: 1).
Video: millist mulda mustikad vajavad?
Maandumine
Tall mustikad armastavad päevitamist. Hoidke maandumiskohta tuule eest kaitstult. Lisaks sellele on kultuur üsna hüdrofiilne. See on tingitud asjaolust, et selle juured on madalad. Kuid see reageerib pikaajalisele veemõjule ikkagi negatiivselt. Põhjavee tase peab olema vähemalt 60 cm.
Mustika eellasena sobivad kõik kultuurid, mis ei vaja lupjamist (kaer, lupiin)..
Kui plaanite istutada mitu mustikapõõsast, peaksite nende vahekaugus olema 1,3–1,5 m. Hoolimata asjaolust, et kõrged mustikad on iseviljakad, soovitatakse siiski istutada korraga mitu sorti.
Hea saagi saamiseks peate ette valmistama kuni 0,5 m sügavuse ja läbimõõduga 1 m istutusaugu. Valmistatud auku paigaldatakse 2-3-aastane seemik, ilma seda süvendamata ja asetades juured horisontaalselt, peaaegu pinnase pinnale. Täitke auk ettevalmistatud mullaseguga, jättes 5-8 cm katmata.
Mustikate istutusaugud peaksid olema sügavusega kuni 0,5 m ja läbimõõduga umbes 1 m
Pärast istutamist jootakse seemikut rikkalikult (vähemalt 10 liitrit vett põõsa kohta). Te ei pea pagasiruumi ringi tallama, et juured saaksid piisavalt õhku.
Oma kõrgete mustikapõõsaste tervena hoidmiseks tuleb neid hoolikalt ja korralikult hooldada. See seisneb varre lähedal olevate ringide õigeaegses kastmises, umbrohutõrjes ja kobestamises, multšimises, väetamises ja pügamises..
Kastmine
Mustikad on kapriissed nii niiskuse puudumise kui ka selle ülejäägi osas. Põõsaid tuleb joota vähemalt kaks korda nädalas - 10 liitrit taime kohta. Soovitav on seda teha õhtul..
Niiskuse taset saate kontrollida hoides peotäis maad põõsa alt rusikas ja avades selle. Kui muld mureneb kergesti, on aeg kastmiseks. Kastmisvett saab hapestada sidrunhappega kiirusega 1 tl 10 liitri vee kohta.
Suvel, kuiva ja kuuma ilmaga viiakse läbi täiendav piserdus niisutamine ja lehed pritsitakse.
Taimede külluslik kastmine on mustikate puhul eriti oluline valmimise ja marjakorjamise ajal (juuli-august). Siiski ei tohiks unustada mulla regulaarset niisutamist pärast koristamist, kuna sel ajal kasvavad uued võrsed, millest sõltub järgmiste aastate saak. Sügise alguses vähendatakse või peatatakse kastmine, sõltuvalt ilmast.
Multšimine
Kahjurite taime juurteni jõudmise vältimiseks multšitakse mustikapõõsas pärast istutamist värske saepuru, õled, lehed, nõelad või puukoor. Lisaks kaitseb 5–10 cm kiht põõsast äärmuslike temperatuuride ja põua eest..
Multš lisatakse igal aastal 3–5 cm.
Multšimine aitab umbrohust vabaneda, tasandab talvel järsud temperatuurimuutused, soodustab orgaaniliste ainete kogunemist
Pügamine
Paksendatud istikute noorendamiseks ja peenestamiseks on vajalik pügamine. Põhimõtteliselt puutuvad sellega kokku 6-7-aastaseks saanud põõsad, jättes samal ajal vähemalt 5 noort üheaastast võrset. Hädavajalik on eemaldada juurtest väikesed nõrgad oksad, samuti haiged oksad. Mustika pügamist on kõige parem teha pügamiskääridega. Sektsioone pole vaja katta.
Veenduge, et naaberpõõsaste vahel ei oleks okste sulgemist, sest see võib kahjustada marjade maitset ja valmimisaega..
Tugeva paksenemisega tehakse pügamine igal aastal. See protseduur viiakse läbi sügisel (pärast lehtede langemist) või kevadel (enne mahla voolu algust).
Märge! Mida nõrgem on pügamine, seda suurem on saagis. Marjad muutuvad aga väiksemaks ja valmivad hiljem..
Lõigatud oksad tuleb suvilast välja viia ja põletada, et neil levinud haigused ja kahjurid talvitumisel talvituma ei saaks ning kevadel toimiksid nakkusallikana.
Noorte põõsaste pügamise tunnused
- Märtsis - aprilli alguses viiakse sanitaarotstarbel läbi kerge pügamine, see tähendab, et eemaldatakse ainult külmakahjustusega oksad.
- Kui noored põõsad vajavad harvendamist, lõigake välja kõik õhukesed oksad, mis asuvad maapinna lähedal.
- 4 aasta alguses kasvu suurendamiseks viiakse läbi keskmise intensiivsusega pügamine.
7-10-aastased põõsad
Seitsmeaastase põõsa pügamisel vabanevad nad kõigist alumistest ja enamikust luustiku okstest
- Seitsmeaastaselt lõigatakse mustikate viljadest maapinnal kõik alumised ja suurem osa luustiku oksad (nii et kännud puuduvad). Pärast seda peaks vanadel põõsastel olema umbes 10-12 tugevat mitmeaastast oksa ja 4-7 tugevaimat üheaastast võrset.
- Vanad võrsed on näputäis, jättes neile mitte rohkem kui 5 õienuppu. Pärast seda protseduuri on marjad palju suuremad..
Vananemisvastane pügamine
Tall mustikad vajavad vananemisvastast pügamist. Protseduur viiakse läbi 15-20-aastaselt.
- Pügake kroon ja üks kolmandik vanadest okstest.
- Maapinnal eemaldatakse oksad, mis pole elujõulised ja mullaga painutatud. Pärast sellist pügamist kasvavad uued võrsed, mille pikkus võib ulatuda 1 m-ni.
Sel juhul on vaja arvestada sortide omadustega:
- levitavate okstega pikkade mustikate pügamisel pöörake erilist tähelepanu alumistele okstele;
- püstistes põõsastes lõigatakse oksad, suunatakse põõsa sisse;
- tiheda struktuuriga põõsastes eemaldatakse liiga hargnenud oksad.
Õigesti teostatud vananemisvastane pügamine soodustab varajast õitsemist ja parandab ka põõsa valgustust, mis mõjutab saagi kvaliteeti - marjad muutuvad suuremaks ja magusamaks.
Ülemine riietus
Mustikad ei vaja orgaanilisi aineid sõnniku, komposti ega huumuse kujul. Ta vajab ainult mineraalväetisi, mis sisaldavad kaaliumi, kaltsiumi, lämmastikku ja magneesiumi..
- Selles kultuuris vastunäidustatud kaaliumisoola ja kaaliumkloriidi asemel võite enne pungade purunemist ühe korra kasutada kaaliumsulfaati, 30–40 g põõsastiku kohta.
- Mustikate söötmiseks lämmastikuga esimesel aastal sobib ammooniumsulfaat koguses 35–40 g iga põõsa kohta. Kolmandaks eluaastaks tõstetakse väetise kogus järk-järgult 200–300 g-ni, kasutades seda kolm korda aastas: 50% tärkamise korral, veel 30% mai alguses ja 20% juuni alguses.
- Superfosfaati kasutatakse enne õitsemist mustikate rikastamiseks fosforiga (25–30 g taime kohta, mulda 5 cm).
- Kaks korda kuus hooaja jooksul (vilja algusest kuni lõpliku koristuseni) tasub mustikaid sööta mineraalväetiste kompleksiga (Ideal, Kemira Lux, Kemira Kombi).
Pildigalerii: mustikate komplekssed mineraalväetised
Video: kasvavad vead ja kõrgete mustikate eest hoolitsemise nüansid
Haiguste ja kahjurite tõrje
Puksit tuleks regulaarselt kontrollida. Kui märkate koorel põletust meenutavat kahjustust, kuivatavaid noori võrseid, laike lehtedel, vajavad mustikad kiiret ravi.
Kõige sagedamini mõjutavad mustikad seenhaigusi, mis ohustavad noorte võrsete kasvu ja kogu põõsa aeglast väljasuremist..
- Selliste haiguste vastu nagu hallmädanik, tüvevähk ja puuviljamädanik on tõhus ravi Topsin M fungitsiidiga (10 g 10 l vee kohta)..
- Antraknoosi raviks võite kasutada ravimit Hom (40 g 10 liitri vee kohta).
- Fungitsiid Strobi aitab valgete laikude korral (2 g 6-7 liitri vee kohta).
- Varakevadel ja hilissügisel tehakse ennetavaid ravimeid fungitsiidiga Rovral (1 g 1 l vee kohta)..
Sageli kannatavad mustikamarjad lindude vahel, kes vilju valmides nokkivad. Põllukultuuride säilitamiseks tõmmake ettevaatlikult peenike võrk üle põõsaste.
Putukad ei tee mustikatele enamasti suurt kahju. Kuid mõnikord ründavad kevadel põõsad mai mardikad ja mardikad, lehvivad lehti ja söövad lilli. Lisaks söövad vastsed juuri. Põõsas võib kannatada ka männi siidiussi, leherohu, skaalaputukate ja lehetäide röövikuid..
Mardikad ja nende vastsed tuleb käsitsi koguda ja uputada ämbrisse soolasesse vette. Teiste kahjurite vastu võitlemisel on parim vahend mustikaistanduste piserdamine actelliku (10 ml 10 l vee kohta) või karbofossiga (75 g 10 l vee kohta)..
Pildigalerii: ravimid mustikahaiguste raviks ja ennetamiseks
Saagikoristus ja ladustamine
Suve teisel poolel saate nautida erinevaid mustikate sorte. Tihedaid magusaid marju kogutakse taimest hõlpsalt, kuid samal ajal võivad need pikka aega okstel riputada, kui kogumine mingil põhjusel viibib.
Marjade kogumise hõlbustamiseks kasutatakse spetsiaalset tööriista - kammi, mis aitab marju mahutisse koguda neid kahjustamata.
Kamm on valmistatud kudumisvardade, mitte silmuste kujul, mis võimaldab teil marju mitte kortsutada ega korjata lehti põõsast korjates
Puhtaid kuivi puuvilju hoitakse külmkapis kuni kaks nädalat väikestes klaaspurkides. Värskeid mustikaid kasutatakse puuviljapüreede, magustoitude ja jogurtite valmistamiseks..
Kõik toitained säilivad külmutatud mustikates
Lisaks saab mustikaid külmutada. Selleks tuleb saak sorteerida, eemaldades kortsutatud ja riknenud puuviljad, laotada plastnõudesse ja sulgeda kaanega. Enne külmutamist ei tohiks marju pesta, muidu muutub nende nahk liiga kõvaks. Vahetult enne kasutamist võite mustikaid veega loputada..
Samuti on mustikatest valmistatud moos, kompotid ja tarretis. Vähem levinud meetod on marjade kuivatamine või kommimine. Sel juhul saab mustikatoorikuid säilitada kuni 1 aasta..
Mustikamoos sisaldab tonni vitamiine
Talvine mustikas on marjapõõsaste hulgas liider puuviljade kasulike omaduste poolest. Lisaks on see ka ilutaim, mis kaunistab sügisel aeda oma erkpunase lehestikuga. Rikkalik saak kompenseerib kasvatamiseks kulutatud pingutusi ja aega.