Majandus- ja kommunikatsiooniminister Juhan Parts kohtus eile Tansaania siseministri Shamsi Vuai Nahodhaga. Kohtumisel olid jutuks kahe riigi vahelised majandussuhted ja võimalik koostöö. Seni on Eesti ja 42 miljonilise elanikkonnaga Tansaania suhted olnud põgusad kuid head. Koostöö teemadeks on olnud kaubandus ja turism. Tansaania minister nägi aga võimalust arendada kahe riigi majandussuhteid mitmes muuski vallas. Minister rõhutas Tansaania maavarade rohkust, eeskätt maagaasvarude olemasolu. Samuti oli kohtumisel juttu Eesti võimalikust abist Tansaania e-valitsemise korraldamisel.
Tansaania ministri sõnul teadis ta seni, kus ja kui olulised on Stockholm ja Oslo aga nüüdsest hindab kõrgelt ka Tallinnat ja Eestit.
Eesti on Euroopa Liidu liikmeriigina kaasa löönud ka EL ja Aafrika Ühisstrateegia koostamisel ning leidnud oma koha IT alase koostöö vallas. Eduka infotehnoloogia riigina otsib Eesti koostööpartnereid ja on valmis osalema IT alases koolitamises ning riiklike e-teenuste ja lahenduste ülesehitamisel Aafrika riikides, sealhulgas ka Tansaanias.
Nii Tansaania kui mitmed teised Aafrika riigid alles hakkavad välja ehitama oma e-riigi lahendusi. Eesti kogemus võib siin kasuks tulla, kuna oleme IT alal tunnustatud ja konkurentsivõimelised nii kvaliteedi, kui ka hinna poolest. Tugevuseks loeme eelkõige koostööprotsessi, mille eesmärgiks on välja koolitada partnerriikide oma spetsialistid, kes oleksid suutelised väljatöötatud lahendusi hiljem ise hooldama ja vajadusel ka edasi arendama.
Eesti ja Tansaania suhted ulatuvad aga ajalooliselt tagasi juba 19. sajandi algusesse. Eestlane - Johannes Hans Tiismann (1829-1886) elas teel Ida-Aafrika mandriossa 1866 mitu kuud Sansibaris. Saanud sultani valitsuselt loa, siirdus J. H. Tiismann Mombasa (praegune Kenya) lähedale Rebe külla, kus tegi misjonitööd ja õppis kohalikke keeli (kiswahili, galla). Majanduslikud raskused, muslimite vaenulikkus ja terviseprobleemid ei võimaldanud tal nykade seas elada üle kahe aasta (1866-68). Nende aastate muljed on ta jäädvustanud kirjades kodumaale (avaldati “Eesti Postimehes”) ning raamatus “Aafrika õis” (1882).
1891. a. Saksamaa valduseks saanud Tanganyika stabiliseerimisel oli oluline roll misjonäridel. Nende hulgas oli ka Evald Ovir (1873-1896). 1895 asus ta tööle Majame misjonijaama Kilimanjaro lähedal jaggade hõimu juures. Esimese eestlasena õppis ta selgeks kijagga (jagga) keele ning uuris kiswahili (suahiili) keele grammatikat. Tema eestikeelne reisipäevik (1896) hulgaliselt infot Ida-Aafrika kohta. Kilimanjaro mäe lähedal töötas hiljem ka Aleksander Eisenschmidt.
Karl Luckin töötas Tanganjikas 20. sajandi alguses misjonärina, algul akambade, hiljem jaggade asustusalal. Samaaegselt töötasid piirkonnas baltisakslane Ernst Martin Bruzzer (akambade juures) ja Leonhard Blumeri (masaide juures Arushas). L. Blumer koostas 1925 esimese masaikeelse aabitsa. L. Blumeri kirju avaldas Tallinnas kord aastas ilmunud “Misjoni lendleht”. Ilmus kirjutisi Kilimanjarost (1901) ja Nyasamaast (1902). 1912 nägi trükivalgust Bruzzeri “Minu tuttavaks saamine Wakamba rahvaga”. Tema tööd jätkas poeg Wilhem Blumer.
Pikemat aega peatusid Arusha lähedal Tanganjikas (töö kohviistanduses) K. Nurk ja E. Märks, kes olid 1925-26 sooritanud ka jalgsimatka läbi Sahara. II Maailmasõja eelsel perioodil importis Eesti Tanganjikast kohviube ja sisalit ning eksportis omakorda vineeritooteid.