Keskkonnaminister Keit Pentus-Rosimannus algatas 12. detsembril oma käskkirjaga Nabala looduskaitseala moodustamise.
Nabala piirkond on mitmekesise loodusega paik, mille tundlik veerežiim, ulatuslik karstiala, soo- ja metsaelupaigad ning ohustatud liigid vajavad kaitset. Seal on kahe I kaitsekategooria linnuliigi pesitsusalad, ligi 20 II kaitsekategooria liigi elupaigad ning 33 III kaitsekategooria liigielupaigad. Tänane olukord vajalikku kaitset ei taga ning ei ole piisav ka linnu- ja loodusdirektiivide nõuete täitmiseks.
Kronoloogia
2010. aastal esitas MTÜ Tuhala Looduskeskus keskkonnaministeeriumile ettepaneku Nabala maastikukaitseala moodustamiseks, mille eesmärk on unikaalse karstivälja veerežiimi kaitse ning alal leiduvate väärtuslike elupaikade ja liikide soodsa seisundi tagamine ning väärtusliku looduskeskkonna säilitamine.
Keskkonnaministeerium edastas Tuhala Looduskeskuse ettepaneku moodustada Nabala maastikukaitseala Keskkonnaametile. Kuna samale alale oli esitatud kaevandamislubade taotlused, siis nende menetlemine peatati kuni ekspertiisi tulemuste selgumiseni.
Järgnevatel aastatel tellisid Keskkonnaministeerium ja Keskkonnamet ala loodusväärtuste selgitamiseks mitmeid uuringuid.
2010. aastal inventeeris OÜ Tirts ja Tigu kavandatava Nabala maastikukaitseala (MKA) loodusväärtusi. Eesmärk oli anda ülevaade piirkonda jäävatest loodusväärtustest ja kaitseala moodustamise põhjendatusest ja vajalikkusest.
2012. aasta mai algusest juuli lõpuni uuris Tallinna Botaanikaaia ekspert Olev Abner plaanitava Nabala maastikukaitseala kahes etteantud piirkonnas loodusväärtusi, keskendudes kaitstavate soontaimede ja sammalde leiukohtade ning suurema esinduslikkusega metsaelupaikade otsingule.
2013. aastal koostas Elusloodus OÜ (Uudo Timm, Piret Kiristaja) Kiili vallavalitsuse tellimusel ülevaate Kurevere piirkonna loodusväärtustest.
2013. aastal koostas Linnuekspert OÜ Keskkonnaameti tellimusel Nabala maastikukaitseala kaitsealuse haudelinnustiku täiendava uuringu.
2013. aastal viidi läbi täiendavad uuringud allikate, allikasoode, lubjarikaste soode ja karstinõgude inventuuriks (A. Kivistik). Kaardistati 15 allika ja allikasoo piirkonda, samuti 8 karstinõgu ja -järvikut.
2013. aasta lõpus valmis Keskkonnaministeeriumi tellimusel Eesti Maaülikooli poolt tehtud ekspertiis, mis analüüsis uuringute põhjal kaitse alla võtmiste eeldusi ja nende eelduste alusel koostatud kaitse-eeskirja Ekspertiis kinnitab, et viimaste aastate uuringud on veenvalt tõestanud, et Nabala piirkond kujutab endast väärtuslikku looduskompleksi. See hõlmab ulatuslikule karstialale jäävad soo- ja metsaelupaigadning kaitsealuste ja ohustatud liikide elupaigad, mida ümbritsevad intensiivselt majandatud metsa- ja põllumaad. Alal tervikuna on oluline tähtsus loodusliku mitmekesisuse säilimisel. Eksperdid tõid välja, et Nabala piirkonna kaitse alla võtmiseks on piisavad eeldused olemas. Olemasolevad kaitsealad, hoiualad ja püsielupaigad alal leiduvate loodusväärtuste kaitset ei taga.
Keda on vaja kaitsta?
Ülaltoodud uuringud näitasid, et Nabala piirkonnas vajavad kaitset nii ohustatud elupaigad, kaitsealused linnud ja taimed kui ka ajaloolised ja kultuurilised väärtused.
Tulevasel kaitsealal elavad kaks esimese kategooria looduskaitsealust liiki – must-toonekurg ja väike-konnakotkas – ning viis teise kategooria liiki: kanakull, karvasjalg-kakk, laanerähn, valgeselg-kirjurähn ja rohunepp.
Alal leidub rohkesti teise kategooria kaitsealuseid taimeliike: kaunis kuldking, püst-linalehik, kärbesõis, lõhnav käoraamat, koldjas selaginell, täpiline sõrmkäpp, Russowi sõrmkäpp, kõdu- koralljuur, kõrge kannike, eesti soojumikas.
Piirkonnas on palju erinevaid ohustatud elupaiku nagu karstijärved ja –järvikud, sinihelmikakooslused, niiskuslembesed kõrgrohustud, lamminiidud, siirde- ja õõtsiksood, allikad ja allikasood, liigirikkad madalsood, vanad loodusmetsad, rohunditerikkad kuusikud, soostuvad ja soo-lehtmetsad ning lammi-lodumetsad.
Lisaks looduslikule väärtusele on paik oluline ka ajalooliselt ja kultuuriliselt. Seal asub 4 muistset asulakohta, 18 kultusekivi, 12 kivikalmet, 3 muinaspõldu ja 3 pelgupaika; samuti Tuhala nõiakaev.
Asukoht
Moodustatav looduskaitseala asub Harju maakonnas Kiili vallas (Sookaera, Arusta, Sõmeru, Piissoo, Kurevere ja Paekna külad), Saku vallas (Sookaera-Metsanurga, Kirdalu ja Tagadi külad), Kose vallas (Tammiku, Kata ja Tuhala külad) ning Rapla maakonnas Kohila vallas (Angerja, Urge ja Pahkla külad). Kavandatava kaitseala pindala on 4650 ha.
Kaitseala välispiiri osas on lähtutud põhimõttest, et kaitsealasse oleksid hõlmatud piirkonnas teadaolevad põhilised kaitset vajavad loodusväärtused ja neile vajalik puhver.
Kaitseala tüüp ja reeglid
Uus moodustatav kaitseala on looduskaitseala, sest hoiuala ei võimalda mitme erineva rangusega vööndi moodustamist ja vajalike piirangute rakendamist (nt jahi ja metsatööde reguleerimine). Püsielupaigana saab aga kaitsta vaid konkreetse liigi elupaika, mitte erinevate väärtustega looduskompleksi nagu Nabala.
Praeguse kava järgi on inimestel lubatud kogu kaitseala külastada, seal marju ja seeni korjata ning kala püüda. Erandiks on Sõmeru ja Pahkla sihtkaitsevöönd 15. veebruarist 31. augustini ja Heinasoo sihtkaitsevöönd väljaspool jõge ja jõe kallasrada 15. aprillist kuni 14. juulini. Telkimine ja lõkke tegemine on lubatud kaitseala valitseja (Keskkonnaamet) nõusolekul kohtades, mis on selleks ette valmistatud ja tähistatud. Piiranguvööndis on see võimalikmaaomaniku loal. Jahipidamine on kaitsealal lubatud, välja arvatud Sõmeru ja Pahkla sihtkaitsevööndis 15. märtsist kuni 31. augustini.
Kaitseala jaguneb kuueks sihtkaitsevööndiks ja kaheks piiranguvööndiks. Sihtkaitsevööndid: Rahaaugu, Tagadi, Sõmeru, Heinasoo, Tammiku, Pahkla.
Sihtkaitsevöönd on kaitseala osa seal väljakujunenud või kujundatavate koosluste
säilitamiseks.
Piiranguvööndid: Nabala, Tuhala. Eesmärk on karstinähtuste, kaitsealuste liikide elutingimuste, elustiku mitmekesisuse ja maastikuilme säilitamine ning säästev metsandus.
Edasised tegevused - avalikustamineOtsusele algatada kaitseala moodustamine järgneb kaitse-eeskirja eelnõu ja piiride avalikustamise protsess, mille viib läbi keskkonnaamet. Selgitatakse välja kavandatavale kaitsealale jäävad maaomanikud, kellele saadetakse teavituskirjad. Teavitatakse ka Avalikes Teadaannetes ning kohalikus ja üleriigilises ajalehes.
Avalikustamine päädib avaliku aruteluga, kus kõik asjast huvitatud saavad esitada küsimusi ja seisukohti. Teave koondatakse, võimalusel arvestatakse ettepanekutega eelnõus ning vastatakse maaomanikele. Tagasiside laekunud ettepanekutest ja nendega arvestamisest kajastatakse seletuskirjas.
Nabala on suur ala, mistõttu avalikustamisprotsess võtab tõenäoliselt omajagu aega ning kui kaitse-eeskirja tehakse olulisi muudatusi, peab sellele järgnema uus avalikustamine. Nabala- Tuhala kaitse-eeskirja kinnitamiseni läheb minimaalselt aasta.