Suhkurtõbi on krooniline ainevahetushäire, mis põhineb puudulikul insuliini moodustamisel ja veresuhkru taseme tõusust. See väljendab janu, eritunud uriini suurenemist, söögiisu suurenemist, nõrkust, pearinglust, haavade aeglast paranemist jne. Haigus on krooniline, sageli järk-järgult. Kõrge risk insuldi, neerupuudulikkuse, müokardi infarkti, jäsemete gangreeni, pimedus. Vere suhkru kõikumine võib põhjustada eluohtlikke seisundeid: hüpoglükeemiline kooma.
Diabeet
Ühiste ainevahetushäirete seas on diabeet teisel kohal pärast rasvumist. Diabeedi maailmas kannatab ligikaudu 10% elanikkonnast, kuid arvestades haiguse varjatud vorme, võib see arv olla 3-4 korda suurem. Suhkurtõbi tekib kroonilise insuliinipuuduse tõttu ja sellega kaasneb süsivesikute, valkude ja rasvade ainevahetuse häired. Inseneri tootmine toimub kõhunäärmes Langerhansi saarte ß-rakkudes.
Süsivesikute metabolismi osaledes suurendab insuliin glükoosi voolu rakkudesse, soodustab glükogeeni sünteesi ja akumuleerumist maksas, inhibeerib süsivesikute ühendite lagunemist. Valgu metabolismi protsessis suurendab insuliin nukleiinhapete sünteesi, proteiini ja pärsib selle lagunemist. Insuliini toime rasva metabolismile on glükoosi aktivatsioon rasvrakkudes, rakkude energiaprotsessid, rasvhapete süntees ja rasvade lagunemise aeglustamine. Koos insuliini osalemisega suurendab naatriumraku lubamist. Insuliiniga kontrollitavate ainevahetusprotsesside häired võivad tekkida ebapiisava sünteesi (I tüüpi diabeet) või kudede insuliiniresistentsuse (II tüüpi diabeet) korral.
Diabeedi põhjused ja mehhanism
I tüüpi diabeet on sagedamini avastatud alla 30-aastastel noortel patsientidel. Insuliini sünteesi häired arenevad pankrease autoimmuunkahjustuse ja insuliini tootvate β-rakkude hävimise tagajärjel. Enamusel patsientidest, diabeet tekib pärast viirusinfektsiooni (mumps, punetised, hepatiit) või toksilised mõjud (nitrosoamiinide, pestitsiidid, ravimid jne), immuunvastuse, mis põhjustab surma pankrease rakud. Suhkurtõbi areneb, kui see mõjutab rohkem kui 80% insuliini tootvaid rakke. Autoimmuunhaiguseks on tiinuse 1. tüüpi diabeet tihti kombineeritud teiste autoimmuunse genereerimise protsessidega: türotoksikoos, difuusne toksiline goiter jne.
II tüüpi suhkurtõve korral areneb insuliiniresistentsus II tüüpi insuliiniresistentsuse, st nende insensiini tundlikkus. Insuliini sisaldus veres võib olla normaalne või suurenenud, kuid rakud on selle suhtes immuunsed. Enamik (85%) patsiente leidsid II tüüpi diabeedi. Kui patsient on rasvunud, kudede insuliinitundlikkus blokeeritakse rasvkoes. II tüüpi diabeet on suurem eakatele patsientidele, kellel on vanusest tingitud glükoositaluvuse vähenemine.
II tüüpi diabeedi esinemisega võivad kaasneda järgmised tegurid:
- geneetiline - haiguse tekkimise oht on 3-9%, kui sugulaste või vanemate diabeet;
- ülekaalulisus - ülekaalulisusega rasvkoes (eriti kõhu tüüpi rasvumuses) on märgatav kudede tundlikkuse vähenemine insuliinile, mis aitab kaasa suhkruhaiguse tekkele;
- toitumishäired - peamiselt süsivesikuid sisaldav toit, mis sisaldab kiu puudust, suurendab diabeedi riski;
- südame-veresoonkonna haigused - ateroskleroos, arteriaalne hüpertensioon, koronaararteri haigus, kudede insuliiniresistentsuse vähendamine;
- kroonilised stressist tingitud olukorrad - stressiolukorras suureneb katehhoolamiinide (norepinefriin, adrenaliin) ja glükokortikoide arv, mis aitab kaasa diabeedi arengule;
- teatud ravimite diabeetiline toime - glükokortikoidi sünteetilised hormoonid, diureetikumid, teatavad antihüpertensiivsed ravimid, tsütostaatikumid jne
- krooniline neerupealiste puudulikkus.
Kui puudulikkus või insuliiniresistentsus väheneb, suureneb glükoosisisaldus rakkudele ja selle sisaldus veres. Keha aktiveerib alternatiivseid viise glükoosi töötlemiseks ja assimilatsiooniks, mis põhjustab glükoosaminoglükaanide, sorbitooli, glükoosiga hemoglobiini kumuleerumise akumulatsiooni. Kogunemine sorbitool viib arengut katarakti, mikroangiopaatiast (häirete kapillaarid ja arterioolide), neuropaatia (häire närvisüsteemi); glükoosaminoglükaanid põhjustavad liigeste kahjustusi. Keras puuduva energia rakkude saamiseks algavad valgu lagunemise protsessid, mis põhjustavad lihaste nõrkust ja skeleti ja südame lihaste düstroofiat. Fat peroksüdatsioon aktiveeritakse, tekib toksiliste ainevahetusproduktide (ketoonikogumite) kogunemine.
Diabeedihaigete veres esinev hüperglükeemia põhjustab urineerimise suurenemist organismi liigse suhkru eemaldamiseks. Koos glükoosiga kaob neerude kaudu märkimisväärne kogus vedelikku, mis viib dehüdratsioonini (dehüdratsioon). Koos glükoosikaotusega vähenevad keha energiavarud, seega on diabeediga patsientidel kehakaalu langus. Suhkrulisandite tõus, ketoonruumide dehüdratsioon ja akumuleerumine rasvarakkude lagunemise tõttu põhjustab diabeetilise ketoatsidoosi ohtlikku seisundit. Aja jooksul suureneb suhkru, närvikahjustuse tõttu neerude, silmade, südame, aju väikesed veresooned.
Diabeedi klassifikatsioon
Vastavalt teiste haiguste konjugatsioonile eristab diabeet sümptomaatilist (sekundaarset) ja tõelist diabeet endokrinoloogia.
Sümptomaatiline suhkurtõbi kaasneb endokriinsete näärmetega: kõhunäärmepõletik, kilpnäärmevähk, neerupealised, hüpofüüsi ja on üks primaarse patoloogia ilmingutest.
Tõeline diabeet võib olla kahte tüüpi:
- insuliinist sõltuvat tüüpi I (AES I tüüpi), kui tema enda insuliini ei toodeta kehas ega toodetud ebapiisavates kogustes;
- II tüübi insuliinist sõltumatu (I ja II tüüpi II), kui kudede insuliin on tundlik oma arvukuse ja liigse verese suhtes.
Südamehaigused on kolm korda: kerge (I), mõõdukas (II) ja raske (III) ning kolm hüdrogeensete ainevahetuse häirete kompenseerimise seisundit: kompenseeritud, subkompenseeritud ja dekompenseeritud.
Diabeedi sümptomid
I tüüpi suhkurtõve tekkimine on kiiresti II tüüpi - vastupidi - järk-järgult. Tihtipeale on diabeedihaigus peidetud, asümptomaatiline suundumus ja selle avastamine tekib juhuslikult, kui uuritakse põhjapõie või laboratoorset vere suhkru ja uriini määramist. Kliiniliselt ilmnevad I ja II tüübi suhkruhaigused erineval viisil, kuid neil on ühised järgmised sümptomid:
- janu ja suukuivus koos polüdipsiaga (suurenenud vedeliku tarbimine) kuni 8-10 liitrit päevas;
- polüuuria (rikkalik ja sagedane urineerimine);
- polüfagia (suurenenud söögiisu);
- naha kuivus ja limaskestad, millega kaasneb sügelus (sealhulgas jalgevaheline jalg), naha pustulaarsed infektsioonid;
- unehäired, nõrkus, tööjõu vähenemine;
- kõhre vasika lihastes;
- nägemiskahjustus.
I tüüpi suhkurtõve manifestatsioone iseloomustab tugev janu, sage urineerimine, iiveldus, nõrkus, oksendamine, suurenenud väsimus, pidev näljahäda, kehakaalu langus (normaalse või suurenenud toitumine), ärrituvus. Lastel on diabeedi märk öösel inkontinentsi ilmnemisel, eriti kui laps ei ole varem niiskust niisutanud. I tüüpi diabeet, hüperglükeemiline (väga kõrge veresuhkru tasemega) ja hüpoglükeemiline (suhteliselt madal suhkrusisaldusega veres) haigusseisundid, mis nõuavad erakorralisi meetmeid, arenevad sagedamini.
II tüüpi suhkurtõve korral domineerivad II tüüpi diabeet, sügelus, janu, hägune nägemine, märgatav unisus ja väsimus, nahainfektsioonid, aeglased haavade paranemise protsessid, paresteesiad ja jalgade tuimus. II tüüpi diabeediga patsiendid on sageli rasvunud.
Suhkruhaiguse käiguga kaasneb sageli alajäsemete juuste väljalangemine ja nende kasvu suurenemine näol, ksantoomide (väikesed kollakad kasvajad kehal), meeste balanopötiidi ja naiste vulvovaginiidi tekkimise näol. Kuna suhkrutõbi progresseerub, põhjustab igasuguse ainevahetuse rikkumine immuunsuse ja resistentsuse vähenemist infektsioonide tekkeks. Diabeedi pikaajaline käik põhjustab luustiku kahjustust, mis väljendub osteoporoosina (luukoe kahjustus). Selja- ja luu alaselja, luude, liigeste, dislokatsioonide ja subluksatsioonide, luude luumurdude ja deformatsioonide põhjused, mis põhjustavad puude, on valusid.
Diabeedi tüsistused
Suhkruhaigus võib olla keeruline mitme organismi haiguste tekke tõttu:
- diabeetiline angiopaatia - veresoonte läbilaskvuse suurenemine, nende nõrkus, tromboos, ateroskleroos, mis põhjustab südame isheemiatõve tekkimist, katkendlikku löövet, diabeetilist entsefalopaatiat;
- diabeetiline polüneuropaatia - perifeersete närvide kahjustus 75% -l patsientidest, mille tagajärjeks on jäsemete tundlikkuse, turse ja külmakahjustus, põletustunne ja indekseerimine. Diabeetilist neuropaatiat tekib aastaid pärast diabeet, see on sagedasem insuliinist sõltumatu tüübi puhul;
- diabeetiline retinopaatia - silma võrkkesta, arterite, veenide ja kapillaaride hävitamine, nägemise vähenemine, võrkkesta eraldumise ja täieliku pimeduse kaotamine. I tüüpi suhkurtõve korral ilmneb end 10-15 aasta jooksul, II tüübi puhul varem tuvastatakse seda 80-95% patsientidest;
- diabeetiline nefropaatia - kahjustatud neerufunktsiooniga neerude anum ja neerupuudulikkuse areng. Seda on täheldatud 40... 45% -l suhkurtõbe põdevatel patsientidel 15... 20 aasta jooksul alates haiguse tekkimisest;
- diabeedi jalgade häired vereringes alajäsemetel, valu vasika lihastes, troofilised haavandid, luude ja jalgade liigeste hävitamine.
Diabeetiline (hüperglükeemiline) ja hüpoglükeemiline kooma on kriitilised, ägedalt esinevad haigused suhkurtõve korral.
Vere glükoosisisalduse järsu ja märkimisväärse suurenemise tagajärjel tekib hüperglükeemiline seisund ja kooma. Hüperglükeemia eelkäijad suurendavad üldist halb enesetunne, nõrkus, peavalu, depressioon, isutus. Siis on kõhuvalu, Kussmauli mürarikk hingamine, oksendamine atsetooni lõhnaga suust, progresseeruv apaatia ja unisus, vererõhu langus. See seisund on tingitud ketoatsidoosist (ketooni kehade kogunemine) veres ja võib põhjustada teadvuse kadu - diabeetiline kooma ja patsiendi surm.
Suhkurtõve vastupidine kriitiline seisund - hüpoglükeemiline kooma areneb koos veresuhkru taseme järsu langusega, mis on sageli tingitud insuliini üleannustamisest. Hüpoglükeemia suurenemine on äkiline ja kiire. On nälg, nõrkus, jäsemete värisemine, piklik hingamine, arteriaalne hüpertensioon, patsiendi nahk on külm, märg ja mõnikord krambid tekkivad.
Suhkurtõvega seotud komplikatsioonide ennetamine on võimalik jätkamisel ja vere glükoosisisalduse hoolikas jälgimine.
Diabeedi diagnoosimine
Suhkruhaiguse esinemist näitab kapillaarveres sisalduv tühja kõhu sisaldus üle 6,5 mmol / l. Puudub normaalne glükoos uriinis, kuna neerufilter viibib organismis. Kui veresuhkru tase tõuseb rohkem kui 8,8... 9,9 mmol / l (160... 180 mg%), neeru barjääri ebaõnnestub ja läbib glükoosi uriiniga. Suhkru olemasolu uriinis määratakse spetsiaalsete testribadega. Minimaalne glükoosi sisaldus veres, mille puhul see hakkab määrama uriiniga, nimetatakse närvide läveks.
Kahtlustatava suhkruhaigete uurimine hõlmab järgmiste näitajate määramist:
- tühja kõhuga glükoos kapillaarserveris (sõrmust);
- glükoos ja ketoonikogused uriinis - nende esinemine näitab suhkurtõbe;
- glükosüülitud hemoglobiin - suhkurtõve korral oluliselt suurenenud;
- C-peptiid ja insuliin veres - koos I tüüpi suhkurtõvega mõlemad näitajad oluliselt vähenenud, II tüüpi - peaaegu muutumatuks;
- koormuskatse (glükoositaluvuse katse) läbiviimine: glükoosi määramine tühja kõhuga ja pärast 1 ja 2 tundi pärast 75 g suhkrut, mis on lahustatud 1,5 tassi keedetud vees. Proovide võtmisel võetakse arvesse negatiivset (kinnitamata diabeedi) testi tulemust: tühja kõhuga 6,6 mmol / l esimesel mõõtmisel ja> 11,1 mmol / l 2 tundi pärast glükoosisisalduse koormamist.
Diabeedi komplikatsioonide diagnoosimiseks viiakse läbi täiendavaid uuringuid: neerude ultraheli, alajäsemete reovasorograafia, reoensfalograafia ja aju EEG.
Diabeedi ravi
Diabeedioloogi, enesekontrolli ja suhkurtõve ravimise soovituste rakendamine viiakse läbi kogu eluaja jooksul ning see võib märkimisväärselt aeglustada või vältida haiguse keerukaid variante. Mis tahes diabeedi ravi on suunatud vere glükoosisisalduse vähendamisele, igat liiki ainevahetuse normaliseerimisele ja tüsistuste ennetamisele.
Kõigi diabeedivormide ravi aluseks on dieediteraapia, võttes arvesse soo, vanust, kehamassi, patsiendi kehalist aktiivsust. Kalorite tarbimise arvutamise põhimõtted viiakse läbi, võttes arvesse süsivesikute, rasvade, valkude, vitamiinide ja mikroelementide sisaldust. Insuliinsõltumatu suhkurtõve korral soovitatakse glükoosi kontrollimist ja parandamist insuliiniga hõlbustada samaaegselt süsivesikute tarbimist. IDDM-i I tüüpi korral on ketoatsidoosit stimuleeriv rasvasisaldusega toidud piiratud. Mis ei ole insuliinsõltumatu suhkurtõbi, on välistatud igasugused suhkrud ja kogu kalorite sisaldus toidus on vähenenud.
Toitumine peaks olema murdosa (vähemalt 4-5 korda päevas), kusjuures süsivesikute ühtlane jaotumine aitab kaasa stabiilsele glükoosi tasemele ja säilitab põhi ainevahetuse. Soovitatav on suhkruasendajate (aspartaam, sahhariin, ksülitool, sorbitool, fruktoos jne) baasil valmistatud erilised diabeeditooted. Kerge haigusseisundi korral rakendatakse ainult ühe toiduga ravitud diabeetiliste häirete korrigeerimist.
Diabeediravimite ravi valik sõltub haiguse tüübist. I tüüpi suhkurtõvega patsientidel on insuliinravi II tüübi dieediga ja hüpoglükeemiliste ainetega (insuliin on ette nähtud tablettide võtmise suutmatuseta, ketoatsidoosi ja prekomotoosi tekkimine, tuberkuloos, krooniline püelonefriit, maksa- ja neerupuudulikkus).
Insuliini sisseviimine toimub glükoosi süstemaatilise kontrolli all veres ja uriinis. Insuliinid mehhanismi ja kestuse järgi on kolm peamist tüüpi: pikaajaline (pikendatud), vahepealne ja lühike toime. Pika toimeajaga insuliini manustatakse üks kord päevas, olenemata söögist. Sageli on pikaajalise insuliini süsti ette nähtud koos vahepealsete ja lühitoimeliste ravimitega, mis võimaldavad teil saada diabeedi hüvitamist.
Insuliini kasutamine on ohtlik üleannustamine, mis põhjustab suhkru järsu languse, hüpoglükeemia ja kooma tekkimist. Ravimite ja insuliiniannuste valimine toimub, võttes arvesse patsiendi füüsilise aktiivsuse muutusi päeva jooksul, veresuhkru taseme stabiilsust, dieedi kalorilist tarbimist, fraktsionaalset toitumist, insuliini taluvust jne. Insuliinravi korral võib tekkida lokaalne areng (valu, punetus, turse süstekohal). ja üldine (kuni anafülaksia) allergilised reaktsioonid. Samuti võib insuliinravi olla keeruline lipodüstroofia - "tõrgete" tõttu rasvkoes insuliini manustamise kohas.
Lisaks dieedile on ette nähtud suhkru vähendavaid tablette mitteinsuliinisõltumatu suhkrutõve raviks. Vere suhkrusisaldust vähendava mehhanismi järgi eristatakse järgmisi glükoosi vähendavaid ravimeid:
- sulfonüüluurea ravimid (glükvidoon, glibenklamiid, kloropropamiid, karbutamiid) - stimuleerivad insuliini tootmist pankrease β-rakkude poolt ja soodustavad glükoosi tungimist kudedesse. Selle rühma ravimite optimaalselt valitud annus säilitab glükoosi taseme mitte> 8 mmol / l. Üleannustamise korral võib tekkida hüpoglükeemia ja kooma.
- biguaniidid (metformiin, buformiin jms) - vähendab soole glükoosisisaldust ja soodustab perifeersete kudede küllastumist. Biguaniidid võivad tõsta kusihappe sisaldust veres ja põhjustada tõsise seisundi tekkimist - laktaatsidoos üle 60-aastastel patsientidel, samuti maksapuudulikkusega ja neerupuudulikkusega patsientidel, krooniliste infektsioonidega. Noored rasvunud patsientidel on sageli sageli beüuaniidid ette nähtud insuliinsõltumatu suhkurtõve raviks.
- meglitiniidid (nategliniid, repagliniid) - põhjustate suhkru taseme langust, stimuleerides kõhunäärme insuliini sekretsiooni. Nende ravimite toime sõltub suhkrusisaldusest veres ega põhjusta hüpoglükeemiat.
- alfa-glükosidaasi inhibiitorid (miglitool, akarboos) - aeglustavad vereliblede taseme tõusu veres, blokeerides ensüüme, mis on seotud tärklise imendumisega. Kõrvaltoimed - kõhupuhitus ja kõhulahtisus.
- Tiasolidiinioonid - vähendate maksas vabanenud suhkru sisaldust, suurendades rasvarakkude vastuvõtlikkust insuliinile. Vastunäidustatud südamepuudulikkus.
Suhkurtõve korral on oluline õpetada patsiendile ja tema pereliikmetele, kuidas oma patsiendi tervislikku seisundit ja seisundit kontrollida ning esmaabimeetmeid komaotiliste ja komaotiliste riikide arendamisel. Südamehaiguse kasulik raviefekt on ülekaaluline ja individuaalne mõõdukas harjutus. Lihaste jõupingutuste tõttu suureneb glükoosi oksüdeerumine ja selle sisaldus veres väheneb. Kuid kehalist koormust ei saa alustada glükoositasemega> 15 mmol / l, tuleb kõigepealt oodata ravimi vähenemist ravimite toimel. Suhkurtõve korral peaks kehalõpe jaotuma kõigile lihasrühmadele ühtlaselt.
Diabeedi prognoosimine ja ennetamine
Diagnoositud diabeediga patsiendid pannakse endokrinoloogi arvele. Korraldades õiget eluviisi, toitumist, ravi, võib patsient end juba mitu aastat tunda rahuldavaks. Nad raskendavad diabeedi prognoosi ja lühendavad akuutsete ja krooniliselt arenevate komplikatsioonidega patsientide oodatavat eluiga.
I tüüpi suhkurtõve ennetamine vähendab organismi vastupanuvõimet nakkuste tekkele ja erinevate ainete toksilise toime välistamist kõhunäärmele. II tüübi diabeedi ennetusmeetmed hõlmavad rasvumise ennetamist, toitumise korrigeerimist, eriti koormatud päriliku ajalooga inimestel. Dekompensatsiooni ennetamine ja suhkurtõve keeruline käik seisneb selle korrektses ja süstemaatilises ravis.
Kas maiustustest võib diabeet olla (kui palju on)
Paljud arstid usuvad, et diabeedi võib nimetada haiguseks, milles inimene maksab gastronoomiliste sõltuvuste eest. See tähendab, et ta ei söö küllastumuse nimel, vaid naudib toidu maitset või petab ennast oma lemmiktoiduga.
Sellisel juhul viib inimene passiivse elustiili, mis aitab kaasa sisesekretsiooni rasvumisele ja häiretele.
Praegu ei jälgi inimesed oma dieeti ja viib istuv elu, mistõttu diabeetikute arv kasvab pidevalt. Loomulikult usuvad paljud inimesed, et see haigus tabab keegi, aga mitte teda, aga paremini on haiguse areng ennetada, kui püüda sellest kogu oma elust lahti saada.
Diabeet: müüdid ja väärarvamused
Haiguse peamised sümptomid - vere suhkru ilmumine, mida saab tuvastada pärast standardsete vereanalüüside tegemist.
Tõenäoliselt on inimesi, kelle haridus on kaugel meditsiinilisest, arvamus. Ebakindlad inimesed usuvad, et kui te võtate hommikul juua tassi magusat cappuccino või kakaod, joob kohe sees olev suhkur verd, mis on diabeet.
Tegelikult on väljend "veresuhkur" meditsiiniline mõiste. Vereringes, nii terved kui ka diabeetikud, on suhkur, kuid see ei ole suhkur, mida lisatakse magustoitude valmistamisel, vaid glükoos. Keemia viitab sellele ainele lihtsale suhkru valikule.
Niisiis, kuidas vereringesse satub glükoos?
Tavaliselt süüa keeruliste suhkrutüüpide seedetrakt koos tärklisega (leib, kartul, teravili) söövitav toit jaguneb lihtsaks suhkruks, st glükoosiks, mis imendub verdesse.
Tervisliku inimese vere glükoosi tase vastab 3,3-5,5 mmol / l-le. Kui tema esitus on suurem, siis võib-olla ta sõi komme või on diabeediga haige.
Kaks põhjust on haiguse arengus kaasa aidanud:
- Esimene põhjus on insuliini puudumine, mis võtab veres üle glükoosi ja hoiab insuliini piisavas koguses. Samal ajal on organismi rakud selle hormooni suhtes tundlikud, mistõttu nad ei suuda glükoosikaupa teha.
- Teine tegur on ülekaalulisus, sest enamikul diabeetikutel on ülekaalulisuse probleemid. Seetõttu võime eeldada, et paljud neist ei ole ükskõiksed magusate toitude jaoks.
Suhkrutest keeldumine välistab diabeedi?
Diabeet areneb ainult magusate hammaste korral, nii et haiguse vältimiseks piisab loobuma kompvekidest.
Mis on ülejäänud suhkrustatud gaseeritud jookide inimesed ja lovers? Magustatud gaseeritud joogi (0,33 ml) väike purk võib sisaldada 6 kuni 8 tl suhkrut.
Järelikult registreeritakse ka riskirühmas automaatselt isik, kes praktiliselt ei sööda kondiitritooteid, šokolaate, sõõrikut või maiustusi, kuid juhib regulaarselt magusat naatriumit, püüdes oma janu kustutada.
Ülekaalulisus ei näita iseenesest peaaegu kunagi. Keegi on ülekaalulisus magusate toiduainete ja jahu toodete regulaarse söömise tõttu, võib aastate jooksul areneda ja keegi on juba mitu kuud piisavalt.
Sellisel juhul on kaalutõus protsess individuaalne, kuid aja jooksul ilmuvad kindlasti ka need lisaraskused.
Eeltoodust nähtub, et suhkurtõve tekkimine aitab kaasa kiirelt süsivesikute toiduainete, eriti rafineeritud süsivesikute tarbimisele, mille rekordarv sisaldub:
- valge riis;
- kõrgema klassi jahu;
- rafineeritud suhkur.
Lihtsad süsivesikud on kõige ebatervislikumad, kuid nad suudavad võimalikult lühikese aja jooksul kehasse võtta energiat. Ja kui ühendate kiire karbamiidi dieedi koos istuva eluviisiga, siis on suur tõenäosus, et inimesel tekib diabeet.
Et ainevahetusprotsessid oleksid normaalsed, peaksite sööma komplekssüsivesikuid sisaldavaid tooteid nii sageli kui võimalik:
- pruun riis;
- leivakivi;
- täisteratooteid;
- pruun suhkur.
Veelgi enam, kui inimese veresuhkur on normaalne, võib ta mõnikord lõõgastuda magustoitude või aromaatsete saiakestega. Lõppude lõpuks aitab maitsev toit kaasa "õnneliku" hormooni endorfiini arengule, nii et näiteks šokolaad või banaanid loetakse söödavateks antidepressantideks.
Siiski peate tagama, et banaalne stressi leevendamine midagi maitsvat ei muuda magusaks sõltuvusiks. Eelkõige tuleb hoolikalt jälgida, kelle sugulastel on diabeet.
On veel üks oluline asi, sest maiustuste tagasilükkamine ei ole vajalik, kui kasutate diabeetikutele spetsiaalseid maiustusi.
Pöörake tähelepanu! 2. tüüpi diabeet, kus inimene sõltub insuliinist, on enamasti pärilik haigus.
Diabeet ei ole alati insuliinist sõltuv.
Kõik diabeetikud on insuliinist sõltuvad.
See väide on ainult pool tõsi. Insuliini on vaja ainult insuliinisõltuva 1. tüüpi suhkurtõvega inimestel. Seda tüüpi haigusi nimetatakse tihti ka "nooreks", sest see mõjutab noori ja lapsi.
Insuliini süsti tuleb pidevalt sisse viia patsiendi kehasse, sest tema enda hormooni ei toodeta praktiliselt. Insuliini tootmiseks vastutavad pankrease beeta-rakud, mis surevad autoimmuunse või nakkusliku protsessi tagajärjel.
II tüüpi diabeediga (40-aastased) inimesed ei vaja täiendavat insuliini. See hormoon on nende kehas, kuid teatud põhjustel ei mõjuta see rakke, mille tõttu viimane ei suuda glükoosi liigset verest eemaldada.
Selle haigusvormi ravimiseks määrab arst ravimeid, millel on suhkrut vähendav toime ja mis tähendab, et ta taastab insuliinirakkude tundlikkust organismis.
Jood - diabeedi kaaslane
Kõik diabeetikud on pidevalt janu.
Kahtlemata on janu üks suuri diabeedi märke. Siiski kaasneb alati polüuuriaga ja vereringesse tuleb avastada kõrge glükoos.
Seepärast ei ole vaja võrdsustada iga vedelikupuudulikkust diabeedi sümptomitega. Lõppude lõpuks võib soov olla vett juua erinevatel põhjustel:
- pikaajaline viibimine kuiva õhuga täidetud ruumis;
- suur põnevust;
- söömine magus või soolane;
- alkoholitarbimine;
- suve soojendus;
- kehaline aktiivsus;
- olge sauna või vannis.
Nii juhtub, et diabeet on peaaegu asümptomaatiline, nii et isik isegi ei kahtlusta selle haiguse esinemist ja seda diagnoositakse täiesti juhuslikult tervikliku uurimise või näiteks sanitaarraamatu kujundusega.
Samuti on haiguse tunnused järgmised: ärrituvus ja väsimus. Kuid selliseid sümptomeid võib alati seletada perekondlike probleemide või probleemidega tööl või koolis. Samal ajal ei pööra inimene tähelepanu ka kõhukinnisusele, sügelevad nahad ja paar kolm kilo.
Diabeet pole lause
Diabeedi diagnoosimisel ei saa inimene sportida, süüa maitsvat toitu ja normaalselt töötada.
See on tavaline eksiarvamus, sest meditsiin on pidevalt arenev ja täna on oma arsenalis unikaalsed tehnikad ja meditsiinilised ettevalmistused, mis võimaldavad diabeetikul täisväärtuslikku elu. Siiski pole teadlased siiani leidnud ravimit, mis selle haiguse püsivalt ravib.
Kuid patsient saab oluliselt parandada oma elukvaliteeti, kui ta jälgib oma elustiili:
- süstemaatiliselt võtma ravimeid;
- spordiga tegelema;
- järgige toitu.
Toitumise muutmine peaks algama erandiga või vähemalt rafineeritud süsivesikute koguse vähenemisega:
- pagaritooted;
- magustoidud;
- mõned teraviljad;
- kartulid
Paljudel toodetel on lubatud pidevalt kasutada, lisaks võib diabeetik ennast hellitada:
- liha;
- marjad;
- juust;
- puuviljad (va kuivatatud puuviljad);
- kala;
- köögiviljad (va kartulid).
Lisaks saavad tänapäeval supermarketis kõik tooted suhkruasendajatele (fruktoosid) sisaldavatele diabeetikutele, lähtudes leibast ja lõpetades šokolaadiga.
Diabeedi korral on soovitatav juua köögiviljade või tsitrusviljade värsketest mahladest, kasutada regulaarselt meditsiinilist mineraalvett ja ennast mereandidega.
Soolast ja vürtsist nõudest tuleb loobuda. Niisiis, inimene ei saa mitte ainult vähendada haiguse mõjusid ja ravimite annust, vaid isegi kaalust alla võtta, mis on oluline üldise tervise seisukohast.
Pöörake tähelepanu! Rasvumine toob kaasa insuldi ja südameatakke, tekitab liigeste koormust alajäsemete liigestele ja veenidele ning aitab kaasa enneaegsele vananemisele.
Inimesed, kellel on diabeet diabeedi, spordi ei ole vastunäidustatud, vaid pigem vajalik. Keha haigusprotsessis tekivad süsivesikute, valkude ja rasvade ainevahetuse häired. Ja füüsiline koormus aitab säilitada lihastes glükoosi, mis aitab välja selgitada ainevahetust.
On tõestatud, et haiguse arengule aitab kaasa pidev magamatus, vaene uni ja unetus. Diabeet võib ilmneda ka närvisüsteemi ülepaisumise, väikese liikuvuse ja pideva stressi tõttu.
Milline on 1. ja 2. tüüpi diabeedi suhkru tase
Diabeet on juba pikka aega olnud ainult meditsiiniline probleem, see on muutunud tõeliselt sotsiaalseks nähtuseks. Venemaal on ligi 10 miljonit diabeetikut ja need on ainult registreeritud diabeedi juhtumid. Praktiliselt on palju rohkem, sest pooled patsiendid ei kahtle, et neil on see patoloogia sümptomite puudumise tõttu.
Diabeet - suhkrusisaldust ja veresuhkru kontrollimist tuleb alati kontrollida nii patsientidel kui ka tervetel inimestel enne diabeedi diagnoosimist. Paljud inimesed arvavad, et diabeet ei tähenda glükoosi. Kuid mitte nii lihtne. Patsiendi tervis ja haiguse kulg määratakse toitumise tõsiduse järgi. Kogu see suhkur on valge mürk, see on ikkagi keha jaoks vajalik.
Kas diabeeti saab suhkrut süüa saada?
Sellel on 2 tüüpi - insuliinipuudulikkust ja insuliiniresistentsust. Tüüp 1 puhul on kõhunääre osa häire, mis ei vabasta piisavalt insuliini ja kõik magedad on haigete jaoks keelatud.
1. tüüp on jagatud autoimmuunseteks ja idiopaatilisteks. 2. tüüpi suhkurtõbi on seotud rasvumise ja ebatervisliku toitumisega - sellega kaasneb magusus piiratud ulatuses. Suhkruhaigus: suhkru näitajad ja norm - hüperglükeemia on iseloomulik igat tüüpi diabeedile, see on sümptomite aluseks.
Mis on suhkur üldiselt?
Igapäevaelus on see toiduainete magusaine, sahharoos, vees lahustuv ja seostatav lihtsate süsivesikutega. Selle kalorite sisaldus on väga suur - 400 kcal 100 g kohta, imendub see koheselt. Kuid need on tühjad kalorid, välja arvatud nende puhul, rafineerimisel pole kasulikke aineid. Selle ainus kasu on see, et see on energiaallikas; tema kohalolek on vajalik aju tööks.
Monosahhariidi kasutatakse laialdaselt kondiitritööstuses. Tegelikult ilma selleta pole küpsetamist, jooke, jäätist ja koort, jäätist ja säilitusaineid, želee ja maiustusi.
Tavaliselt valmistati magusaine suhkruroost ja suhkrupeedist, kuid täna kasutavad nad maisi siirupit, vahtrasiirupit, palmi- ja linnasepulbrit, kallis.
Rafineeritud suhkru kasulikkus ja oht
Fulminane seedimine organismis suurendab vere glükoosisisaldust spastilisel viisil ja kuna insuliin on 1. tüübi diabeedi korral väike, siis patsiendid tunnevad end palju halvemaks. Isegi mõned tükid rafineeritud suhkru võivad veresuhkru hüperglütseerida ja põhjustada kriisi.
Seetõttu on diabeetikute puhul parem kasutada madala GI-ga tooteid, mis imenduvad palju aeglasemalt ja ei põhjusta hüperglükeemiat.
Pettus on ka asjaolu, et kõrge kalorsusega koostises on kerge üleannustamise ja selle tulemuseks on kaalutõus. Mis on rafineeritud suhkru kogus päevas? See on umbes 76 g päevas (umbes 8-9 tsp liiva).
Kas diabeetikutele on suhkrut võimalik kasutada?
Glükoos ja kui palju suhkrut suhkrut saab tarbida? Tüüp 1 puhul on see täielikult välistatud, 2. tüübi puhul on tegemist madala süsivesikute sisaldusega toiduga, kasutades madala GI-ga tooteid.
Suhkrut ja suhkrut diabeediks võib ära kasutada? Pruuni monosahhariidi kasutamine, mis sisaldab toor-sahharoosi koos melassi melassi lisanditega, on aktsepteeritav.
See sisaldab toitaineid ja mikroelemente. Suhkur kui ohtlik toode on rangelt keelatud. Reie magusaine on samuti vastuvõetav minimaalsetes annustes. Seda kasutatakse toiduainetööstuses sünteetilise fruktoosi tootmiseks, mis on lisatud diabeetikutele mõeldud toodetele. Looduslik magusaine mee on sama mesilase nektar; see on lubatud ka mitte üle 2 tl päevas
Mis suhkrut võib asendada?
Mõlemat tüüpi diabeedi puhul kasutatakse magusaineid, mis on ka köögiviljad ja sünteetilised, mis võimaldavad säilitada normaalset suhkru taset.
Loomulikult on see sorbitool, ksülitool, fruktoos, stevia. Kunstlik - aspartaam, tsüklamaat, sahhariin. Taimsed asendajad on magusamad ja suurema kalorsusega. Nad ei nõua ise insuliini olemasolu. Nende päevane kiirus ei ole suurem kui 50 g.
Sorbitool - vähem kaloreid ja vähem magusat. Seda saab tarbida rohkem kui muud magusained.
Stevia - väärib erilist tähelepanu omaduste tõttu. See on palju magusam, ei põhjusta hüperglükeemiat ja reguleerib seda ise.
Miks on see nõudlus? Aitab vähendada kehakaalu, normaliseerib vererõhku ja hüperkolesteroleemiat, aitab maksa- ja kõhunäärmepõletikku. Suur pluss on see, et see ei ole toksiline ja ei ole vastunäidustusi.
Sünteetilised asendajad
Neil on oma eelised: nad on kergesti seeditavad, madala kalorsusega sisu eritub täielikult neerude kaudu. Kuid see võib sisaldada kahjulikke toksilisi lisandeid.
2. tüüpi diabeediga glükoos: selle tüübi diabeedi korral on võimalik kasutada suhkruasendajaid - nende annus sahhariini kujul on 0,2 g ja aspartaam - 3,5 g. Kas neid saab kasutada raseduse ajal? Rasedus ja imetamine neid ei aktsepteeri.
Mis on vere glükoosisisalduse mõõtmise vajadus?
On ekslik arvata, et glükeemia määratlus on ainult diabeedi osakaal, kuigi nende jaoks on see ka haigusseisundi näitaja. Terved inimesed peaksid jälgima ka glükeemiat, nii et norm ei oleks ülemäärane. Veresuhkru tase - 3,5 kuni 6,1 mmol / l. Pärast 2 tunni pärast söömist tõuseb tase, kuid see ei tohi ületada 8 mmol / l.
Terve kõhunäärme naaseb selle normaalseks. Vastuseks süsivesikute tarbimisele vabaneb see täiendava hulga insuliini, see suunab glükoosi rakkudesse.
Millised on parimad suhkru näitajad?
- Hüppa pärast sööki mitte üle 8
- mmol / l.
- Kuni magamaminekut ei tohi olla suurem kui 6,2 kuni 7,5 mmol / l.
- Uriinis ei tohi glükoos olla.
Selliste näitajatega pole komplikatsioone. Kuid oluline on kontrollida suhkurtõvega mitte ainult glükoosi taset, vaid ka teisi näitajaid: kaal, vererõhk ja kolesterool. Kehakaal peab olema proportsionaalne vanuse, kõrguse ja sooga.
Teiseks oluliseks indikaatoriks on vererõhk - 130/80 mm Hg. st. Kolesterool ei tohi olla suurem kui 4,5 mmol / l.
Erinevused diabeedi tüüpide vahel
Igasugune diabeet häirib kõiki ainevahetuse vorme - BJU, vesi-sool jne. Täna on tõestatud, et esimene tüüp on enamasti pärilik, seetõttu on see sageli lastel. 1974. aastal ilmnes sellise faktori puudumine diabeedi korral - kaks, seetõttu esineb see sageli 40 aasta pärast.
Samuti märgiti, et diabeedi iseloomustab geneetiline heterogeensus. Sellega pole võimalik prognoose, sest pärilikkuse suhe pole täielikult mõistetav. 1. tüüpi diabeedi diagnoosimine ilmneb laboris, netovähi beeta-rakkude antikehade olemasolul.
Autoimmuunse 1. tüüpi diabeet tekib ka mõnikord 40-aastaselt ja vanemana ning 15% -l juhtudel ei ole diabeedi antikeha 1 - siis räägitakse idiopaatilisest diabeedist.
Pre diabeedi seisundid
Täiskasvanute veres glükoos tavalistel 3,33-5,55 mmol / l. Diabeetilise diabeedi korral suurenevad näitajad, kuid ainult veidi. Minimaalne näitaja on 5,6 ja maksimum on 6,1-6,9. Kui aga see tõuseb vähemalt 0,1 ühiku võrra, võib arst diabeedi diagnoosida. On olemas tabel, mille abil iga patsient saab kindlaks teha nende eelsoodumuse diabeedi tekkeks. Kuid selle staadiumis pole diagnoosi veel tehtud. Selle sümptomid ei ole spetsiifilised - sügelevad nahad, migreen, kaalukaotus, janu ja suurenenud urineerimine.
Suhkru kõikumised ilma diabeedita
See on võimalik teatud füsioloogiliste ja patoloogiliste tingimuste korral. SD ei arene nendega.
- reguleerimata või nõrk füsioloogiline koormus, hüpodünaamia;
- suitsetamine;
- stress; dušš;
- suur magus vastuvõtt;
- steroidide võtmine; PMS;
- suhkru tõus pärast sööki esimese kahe tunni jooksul;
- alkohol;
- diureetilist ravi - kõik need momendid tekitavad hüperglükeemiat;
- Sporditreeningu ajal on parem võtta vajalikke koormusi ja süüa süsivesikuid nende ees.
- feokromotsütoom;
- kilpnäärme hüperfunktsioon;
- Itsenko-Cushingi sündroom;
- kõhunäärme patoloogiad;
- maksahaigused - hepatiit, tsirroos ja vähk.
Normaalne glükoos tüüp 2 diabeedi jaoks
2. tüüpi suhkurtõvega veresuhkru tase peaks olema sama, mis tervetel. Antud tüüpi glükoos ei tohiks järsult muutuda ning seetõttu ei ole sümptomid eriti eredad. Diabeedi diagnoosimine on sageli juhuslik.
Tugev kontroll tulemuslikkuse üle. See hõlmab mitte ainult glükeemia mõõtmist, vaid ka selle vältimist, kui see langeb alla normaalse taseme. Selleks tuleb mõõtmisi teha koos kõigi arsti ettekirjutustega.
Suhkru ja glükoosi näitajad diabeedi puhul: hommikul tühja kõhuga - kuni 6,1; 2 tundi pärast sööki - mitte üle 8,0; enne magamaminekut - mitte üle 7,5; uriin - 0%.
Glükomeetri olemasolu on vajalik. Mõõtmised tehakse kompenseeritult - 3 korda nädalas; insuliini väljakirjutamisel mõõdetakse seda enne sööki; PSSP-i võtmisel - enne sööki ja 2 tundi pärast seda; aktiivse füüsilise väljaõppe järel; näljahädas; vajadusel öösel.
Soovitav on säilitada heaolu päevik, kus on olemas mitte ainult näitaja mõõteriist, vaid ka andmed tarbitud toidu, insuliini annuse, kestuse ja füüsilise tegevuse kättesaadavuse kohta, juhised stressi, seonduva põletiku või infektsioonide kohta.
Vastavalt päevikule saab arst kergesti kindlaks määrata diabeetilise patoloogia dünaamika ja suudab vajaduse korral vajaduse korral ravi õigeaegselt korrigeerida. Aja jooksul saab patsient hinnata nende tegurite mõju heaolule ja iseennast.
Hüperglükeemia sümptomid
Asjaolu, et veresuhkru tase on ületatud, võivad sümptomid öelda:
- püsiv polüdipsia ja suukuivus;
- sagedane urineerimine;
- jõudluse ja nõrkuse vähenemine;
- hägune nägemine.
- Diabeedi esimene märk on pidev hüperglükeemia.
- Teised sümptomid hõlmavad: nõtmist ja haavade ja jäsemete pragude loendamist; kuklid suu nurkades;
- verejooksud igemed; sügelev nahk;
- nõrkus ja väsimus; mälu ja nägemise kahjustused;
- polüdipsia;
- polüuuria;
- hilisemates etappides - kehakaalu langus.
Naistel on sageli piisk, mida ei saa ravida.
Kuna diagnoosi tehakse sagedamini pärast mitmeid aastaid, tuleb patsiendid sageli komplikatsioonidega kohtuda.
Vere suhkrusisaldust diabetes mellitus üle 7,6 mmol / l ja alla 2,3 mmol / l peetakse kriitilise tähtsusega, sest sellisel tasemel muutuvad elundid kindlalt pika aja jooksul pöördumatuteks muutusteks.
Kriitiline veresuhkru tase on mingi piirang glükeemia piiridesse.
Vastuvõetav suhkru tase aitab mitte ainult toitumist, vaid ka mõõdukat harjutust, üleminekut taimeõlidele, lihtsate süsivesikute vähendamist või loobumist.
Alkoholi võtmine on täiesti keelatud, kuna see võib põhjustada glüko-geeni peamise konversiooni maksa glükoosiks hüpoglükeemilist kooma.
Regulaarne suhkru kontroll on juba iga patsiendi kohustus. Seire on vajalik, et patsient saaks heaolu reguleerida.
Diabeediga suhkru taset toetatakse mitte ainult PSSP-i või insuliini võtmisega, vaid ka tilgakujuliste infusioonidega.
Angioprotektorite kolmik on väga populaarne selle kõrge efektiivsuse tõttu, angioprotektorid takistavad vaskulaarsete kahjustuste tekkega tüsistusi.
Võid tilgutada Actovegin, Trental, Mexidol. Kõik need on suunatud ainevahetuse parandamisele.
2. tüüpi diabeet on alati sagedasem. Kui insuliini sisaldus veres ületab normi - hüperinsulineemia - tänu rakkude tundlikkusele.
Seetõttu on tüüp 2 insuliinist sõltumatu tüüp. Olukord on seotud patsientide metabolismi ja rasvumisega, kuna vanuritel on suurem tõenäosus hüpodünaamia ja kehakaalu suurenemine.
Selles vanuses eakatel naistel võib kaalutõusu soodustada prolaktiini kõrge tase naistel. Glükoosi ei kasutata ja luuakse nõiaring.
Võrdluslikud erinevused lõpus
- esineb sagedamini meestel; iseloomulik kuni 40 aastat;
- ülekaal ei ole tüüpiline;
- ilmingud on aktiivsed talvel, kevadel ja sügisel;
- sümptomid ilmnevad kiiresti;
- hüperinsulineemia ei toimu;
- mikroangiopaatiad on märgitud;
- Beetaakteritele ja insuliinile on antikehad.
- naistele rohkem iseloomulik; leiab aset pärast 40 aastat;
- ei sõltu hooajast;
- 90% patsientidest on suurem kehakaal; sümptomid kasvavad aeglaselt mitu aastat;
- insuliin veres on alati suurenenud;
- mõjutab suuri laevu;
- beeta-rakkudel ei ole antikehasid.
1. tüüpi ravi - insuliin ja PSSP; 2 tüüpi - dieet, pillid, insuliin ainult edasijõudnutega.
Diabeediühingu andmetel on komplikatsioonide risk vähenenud, kui suhkru sisaldus veres pärast diabeedi on 5... 7,2 mmol / l, 2 tunni pärast - 10 ühikut ja glükeeritud hemoglobiini sisaldus ei ole suurem kui 7%.
Need standardid tulenevad süsivesikute rikasest toidust. Selle toiduga suureneb insuliiniannus ja hüpoglükeemiline seisund võib tekkida sagedamini. Tervislik toitumine ei sisalda nii palju süsivesikuid.
2. tüüpi diabeet: suhkru määr - pärast sööki 4,5... 6,5 ühikut; 2 tunni pärast, ideaaljuhul - 8, kuid lubatud on kuni 10 ühikut; selline ülehinnang tehakse nii, et puudub hüpoglükeemia
Ameerika ja Iisraeli endokrinoloogid usuvad, et II tüüpi diabeedi suhkrusisaldus ei tohiks erineda tervislikust tasemest.
Kui me eristame glükeemiat ja vanust, on pilt järgmine: noored - enne glükoosi söömist 6.5 ja pärast söömist - 8.
Keskmine vanus 7,0-10; vanurid - 7,5-8 ja 11 ühikut. pärast söömist.
Teise tüübi diabeet - suhkru ja glükoosi jälgimise sagedus veres pidevalt läbi viia, ei tohiks oluliselt erineda mittehaigete inimeste näitajate hulgast, ei tohiks enne / pärast / sööki kõikumiste amplituud olla suurem kui 3 ühikut.
Seega on aktsepteeritavates piirides glükeemia garantii komplikatsioonide puudumise ja pika eluea kohta. Glükoosi kontroll - muutub selle eluviisiga.
Diabeet: põhjused, tüübid, sümptomid ja sümptomid, ravi, mõjud
Suhkruhaigus on üks levinumaid, kellel on kalduvus haiguste statistika esinemissageduse suurenemisele ja rikkuda. Suhkurtõve sümptomid ei ilmne samal päeval, protsess voolab krooniliselt koos endokriin-ainevahetushäirete suurenemise ja süvenemisega. Tõsi, I tüüpi diabeedi debüüt erineb oluliselt teise etapi varajast staadiumist.
Kõigi endokriinsete patoloogiate hulgas on diabeet enesekindlalt juhtroll ja moodustab üle 60% kõigist juhtumitest. Peale pettumust näitav statistika näitab, et 1/10 "diabeetikutest" on lapsed.
Haiguse omandamise tõenäosus suureneb koos vanusega ja seega iga kümne aasta järel kahekordistub rühmade arv. See on tingitud eeldatava eluea pikenemisest, varajase diagnoosimise meetodite parandamisest, füüsilise aktiivsuse vähenemisest ja ülekaaluliste inimeste arvu suurenemisest.
Diabeedi tüübid
Paljud on kuulnud sellist haigust nagu diabeet insipidus. Nii et lugeja ei sega hiljem haigusi, mille nimi on "diabeet", on tõenäoliselt kasulik selgitada nende erinevusi.
Diabeet insipidus
Diabeet insipidus on endokriinne haigus, mis tekib neuroinfektsioonide, põletikuliste haiguste, kasvajate, mürgistuste tagajärjel ja mille põhjuseks on ADH-vasopressiini (antidiureetiline hormoon) puudulikkus ja mõnikord ka täielik kadumine.
See seletab haiguse kliinilist pilti:
- Suuõõne limaskesta püsiv kuivus, uskumatu janu (inimene võib joob kuni 50 liitrit vett 24 tunni jooksul, mao venitamine suures suuruses);
- Väikese koguse vähese kontsentratsiooniga kerge uriini (1000-1003) eraldamine;
- Katastroofiline kehakaalu langus, nõrkus, füüsilise aktiivsuse vähenemine, seedetrakti häired;
- Naha iseloomulik muutus ("pergament" nahk);
- Lihaskiudude atroofia, lihaskonna nõrkus;
- Dehüdratsioonisündroomi areng vedeliku tarbimise puudumisel enam kui 4 tundi.
Täieliku taastumise osas on haigusel ebasoodne prognoos, töövõime oluliselt väheneb.
Lühike anatoomia ja füsioloogia
Puutumatu orel - pankreas omab sekretoorseid funktsioone. Selle eksogeenne osa tagab välise sekretsiooni, tekitades seedeprotsessis osalevaid ensüüme. Endokriinne osa, mis on usaldatud sisemise sekretsiooni eesmärgist, tegeleb erinevate hormoonide, sealhulgas insuliini ja glükagooni tootmisega. Need on võtmeks inimkeha suhkru püsivuse tagamisel.
Endokriinne näär esindab Langerhansi saare, mis koosneb:
- A-rakud, mis haaravad veerandist saarekogude ruumi ja loetakse glükagooni tootmise kohaks;
- B-rakud, mis hõivavad kuni 60% rakupopulatsioonist, sünteesivad ja akumuleerivad insuliini, mille molekul on kaheahelaline polüpeptiid, mis kannab spetsiifilises järjestuses 51 aminohapet. Iga fauna esindaja jaoks on aminohappejääkide järjestus erinev, kuid insuliini struktuurilise struktuuri suhtes inimestele on sigad kõige lähedasemad, mistõttu nende pankreas on peamiselt tööstuskaalal insuliini tootmiseks kasutatav objekt;
- Somatostatiini tootvad D-rakud;
- Teised polüpeptiidid toodavad rakud.
Järeldus näitab seega ennekõike: Langerhansi pankrease ja saarekeste kahjustus on eelkõige peamine mehhanism, mis inhibeerib insuliini tootmist ja käivitab patoloogilise protsessi arengu.
Haiguse tüübid ja erivormid
Insuliini puudumine toob kaasa suhkru püsivuse (3,3 - 5,5 mmol / l) rikkumise ja aitab kaasa heterogeense haiguse (diabetes mellitus) tekkele:
- Insuliini täielik puudumine (absoluutne puudus) moodustab insuliinsõltuva patoloogilise protsessi, mida nimetatakse I tüüpi suhkurtõveks (IDDM);
- Insuliini puudumine (suhteline puudulikkus), mis põhjustab süsivesikute ainevahetuse rikkumist esialgses faasis, põhjustab aeglaselt, kuid kindlasti insuliinsõltumatu suhkrutõve (NIDDM), mida nimetatakse II tüüpi diabeediks.
Glükoosi kasutamise kehas esineva rikkumise ja järelikult seerumi (hüperglükeemia) suurenemise tõttu, mis põhimõtteliselt on haiguse ilming, hakkavad aja jooksul ilmnema suhkruhaiguse nähud, st kogu ainevahetushäire kõikidel tasanditel. Olulised muutused hormonaalses ja metaboolses koostoimes hõlmavad lõpuks kogu inimorganismi funktsionaalseid süsteeme patoloogilises protsessis, mis jällegi viitab haiguse süsteemsele olemusele. Kui kiiresti haiguse tekkimine sõltub insuliinipuudulikkuse astmest, mis määrab diabeedi tüübi.
Lisaks esimese ja teise tüübi diabeedile on selle haiguse eriliigid:
- Sekundaarne diabeet, mis on tingitud pankrease ägedast ja kroonilisest põletikust (pankreatiit), pahaloomulised kasvajad näärme parenhüümis, maksa tsirroos. Mõned endokriinsed häired, millega kaasneb insuliini antagonistide liigne tootmine (akromegaalia, Cushingi tõbi, feokromotsütoom, kilpnäärmehaigus), põhjustavad sekundaarse diabeedi tekkimist. Paljudel pikka aega kasutatavatel ravimitel on diabeetiline toime: diureetikumid, mõned antihüpertensiivsed ravimid ja hormoonid, suukaudsed rasestumisvastased vahendid jne;
- Diabeet rasedatel naistel (rasedusaegne), mis on tingitud ema, lapse ja platsenta hormoonide omast suhtest. Loote pankreas, mis toodab oma insuliini, hakkab pärssima insuliini tootmist emade näärmega, mistõttu see konkreetne vorm moodustub raseduse ajal. Sobiva kontrolli korral kaob rasedusdiabeet tavaliselt pärast sünnitust. Seejärel võivad mõnedel juhtudel (kuni 40%) sarnase raseduse ajaloos naised kujutada endast II tüüpi diabeedi arengut (6-8 aasta jooksul).
Miks on "magus" haigus?
"Magus" haigus moodustab üsna heterogeensete patsientide rühma, mistõttu on ilmne, et IDDM ja selle insuliinist sõltumatu kolleeg geneetiliselt erinesid. On tõendeid selle kohta, et insuliinsõltumatu suhkurtõbi on seotud HLA süsteemi (peamiste histoloogilise kokkusobivuskompleksi) geneetiliste struktuuridega, eriti mõnede D-piirkonna lokoossete geenidega. HNSID-i puhul pole seda seost näha.
I tüüpi diabeedi arenguks on üks geneetiline eelsoodumus väike, põhjustavad provotseerivad tegurid patogeneetilisi mehhanisme:
- Langerhansi saarte kaasasündinud alaväärtus;
- Keskkonna kahjulik mõju;
- Stress, närvivarud;
- Traumaatiline ajukahjustus;
- Rasedus;
- Viirusliku päritolu nakkusprotsessid (gripp, mumps, tsütomegaloviiruse nakkus, Coxsackie);
- Püsiva üledamise tendents, mis põhjustab liigset keha rasva;
- Kondijahu kuritarvitamine (rohkem magusate hammaste).
Enne II tüübi diabeedi põhjuste katmist oleks soovitatav elada väga vasturääkivas küsimuses: kes kannatab sagedamini - mehi või naisi?
On kindlaks tehtud, et praegu on Vene Föderatsiooni territooriumil esinev haigus naistel sagedamini moodustunud, kuigi isegi 19. sajandil oli meeste sugu "privilege" diabeet. Muide, nüüd, mõnedes Kagu-Aasia riikides, peetakse selle haiguse esinemist meeste hulgas domineerivaks.
II tüübi diabeedi arengut soodustavad tingimused hõlmavad järgmist:
- Pankrease strukturaalse struktuuri muutused põletikuliste protsesside tulemusena, samuti tsüstide, kasvajate, hemorraagiate ilmnemine;
- Vanus pärast 40 aastat;
- Liigne kaal (kõige olulisem riskifaktor seoses INLO-ga!);
- Aterosklerootilise protsessi ja arteriaalse hüpertensiooniga seotud vaskulaarsed haigused;
- Naistel rasedus ja suure kehakaaluga (üle 4 kg) lapse sünd;
- Diabeedihaigete sugulaste olemasolu;
- Tugev psühheemootiline pinge (neerupealiste hüperstimulatsioon).
Erinevat tüüpi diabeedi haiguste põhjused langevad mõnel juhul (stress, rasvumine, välistegurite mõju), kuid esimese ja teise tüübi diabeedi protsessi algus on erinev, peale selle on IDDM-il palju lapsi ja noori ning insuliinist sõltumatu eelistab vanemaid inimesi.
Video: II tüüpi diabeedi arendamise mehhanismid
Miks nii janu
Diabeedi iseloomulikud sümptomid, olenemata vormist ja tüübist, võivad olla järgmised:
- Suu limaskestade kuivus;
- Jahutus, mis on peaaegu võimatu kustutada, on seotud dehüdratsiooniga;
- Liigne uriini moodustumine ja eritumine neerude kaudu (polüuuria), mis põhjustab dehüdratsiooni;
- Seerumi glükoosikontsentratsiooni suurenemine (hüperglükeemia), mis on tingitud insuliinipuudusest tingitud suhkru utiliseerimise pärssimisest perifeersetes kudedes;
- Maksa kaudu toodetakse tugevalt suhkrut uriinis (glükoosuria) ja ketooni (keinoturia), mis tavaliselt esinevad ebaolulises koguses, kuid kellel on suhkurtõbi, ja eritub organismist uriinist;
- Suurenenud plasmatasemed (lisaks glükoosile), karbamiid ja naatriumioonid (Na +);
- Kaalulangus, mis haiguse dekompensatsiooni korral on kataboolse sündroomi tunnusjoon, mis areneb valkude glükogeeni, lipolüüsi (rasva mobilisatsiooni), katabolismi ja glükooneogeneesi (transformeerumine glükoosiks) lagunemise tulemusena;
- Kõhjustatud lipiidprofiil, üldkolesterooli tõus madala tihedusega lipoproteiinide fraktsiooni, NEFA (mitteestriteeritud rasvhapete), triglütseriidide tõttu. Lipiidide suurenev sisaldus hakkab aktiivselt maksa suunama ja seal intensiivselt oksüdeerub, mille tagajärjel tekib ketooni kehade (atsetoon + β-hüdroksübutüürhape + atsetoatseethape) ülejääkide moodustumine ja nende edasine verevool (hüperkeoneemia). Ketooni keha liigne kontsentratsioon ähvardab ohtlikku seisundit, mida nimetatakse diabeetiliseks ketoatsidoosiks.
Seega võivad diabeedi üldnähud olla haiguse mis tahes vormile iseloomulikud, kuid selleks, et lugeja ei segaks, on siiski vaja märkida selle või selle tüübi omadused.
I tüüpi diabeet - noorte "privilege"
IDDM-i iseloomustab järsk (nädala või kuu) alguses. I tüüpi diabeedi sümptomid avalduvad ja ilmnevad selle haiguse tüüpilised kliinilised sümptomid:
- Järsk kaalulangus;
- Ebaloomulik janu, inimene lihtsalt ei saa purjus, kuigi ta püüab seda teha (polüdipsia);
- Suur hulk uriini vabaneb (polüuuria);
- Märkimisväärne glükoosi- ja ketoonikoguste kontsentratsiooni ülejääk seerumis (ketoatsidoos). Algstaadiumis, kui patsient ei pruugi endiselt oma probleemidest teadlik olla, on tõenäoline, et areneb diabeetiline (ketoatsidootiline, hüperglükeemiline) kooma - haigusseisund, mis on äärmiselt eluohtlik, mistõttu insuliinravi tuleb määrata võimalikult kiiresti (ainult kahtlustatakse diabeet).
Enamikul juhtudel kompenseeritakse pärast insuliini kasutamist metaboolseid protsesse, keha vajadus insuliini järele järsult väheneb ja esineb ajutine "taastumine". Kuid see lühike taandareng ei tohiks patsiendile ega arstile lõõgastuda, sest pärast mõnda aega hakkab haigus uuesti iseenast tulema. Insuliini vajadus haiguse kestuse suurenemisel võib suureneda, kuid peamiselt ketoatsidoosi puudumisel ei ületa see 0,8-1,0 U / kg.
Diabeedi hilinenud tüsistuste (retinopaatia, nefropaatia) ilmnemise märke võib ilmneda 5-10 aasta pärast. IDDM-i peamised surma põhjused on järgmised:
- Kliiniline neerupuudulikkus, mis on diabeetilise glomeruloskleroosi tagajärg;
- Kardiovaskulaarsed häired, nagu põhihaiguse komplikatsioonid, mis esinevad harvemini neerudes.
Haigused või vanusega seotud muutused? (II tüüpi diabeet)
INZSD areneb mitu kuud ja isegi aastaid. Probleemid, mis tekivad, viib inimene erinevatele spetsialistidele (dermatoloog, günekoloog, neuroloog jne). Patsient ei kahtle isegi tema arvates erinevatest haigustest: furunkuloos, sügelev nahk, seenhaigused, valu alajäsemetel on II tüüpi diabeedi tunnused. Sageli võib INZSD-i leida sagedasti (iga-aastane arstlik läbivaatus) või rikkumiste tõttu, mida patsiendid nimetavad vanusega seotud muutusteks: "nägemine on langenud", "midagi on neerudega vale", "jalad ei kuule üldse".... Patsiendid harjuvad nende haigusseisundiga ja diabeet areneb edasi aeglaselt, mõjutades kõiki süsteeme ja eelkõige - anumaid, kuni inimene langeb insulti või südameatakk.
INZSD-d iseloomustab stabiilne aeglaselt, reeglina ei esine ketoatsidoosi kalduvust.
II tüübi diabeedi ravi algab tavaliselt toiduga liitumisega, mis seisneb kergesti seeditavate (rafineeritud) süsivesikute piiramises ja suhkrut vähendavate ravimite kasutamisel (vajadusel). Insuliin on välja kirjutatud juhul, kui haiguse areng on jõudnud tõsiste komplikatsioonide või suukaudsete ravimite immuunsusse.
Diabeedi tagajärjel tekkinud südame-veresoonkonna patoloogia on peamine INHDD-ga patsientide surma põhjus. See on tavaliselt südameatakk või insult.
Video: 3 varajasi diabeedi märke
Diabeediravimid
Suhkurdiabeedi kompenseerimiseks mõeldud ravimeetodite aluseks on kolm peamist põhimõtet:
- Insuliinipuuduse hüvitamine;
- Endokriin-ainevahetushäirete reguleerimine;
- Diabeedi ennetamine, selle komplikatsioonid ja nende õigeaegne ravi.
Nende põhimõtete rakendamine toimub 5 põhipunkti alusel:
- Diabeedi toitumine seotakse "esimese viiuliga";
- Füüsikaliste harjutuste süsteem, mis on piisav ja individuaalselt valitud, järgib dieeti;
- Suhkruid vähendavaid ravimeid kasutatakse peamiselt II tüüpi suhkurtõve raviks;
- Insuliinravi on vajadusel ette nähtud TREASED'iks, kuid see on oluline I tüüpi diabeedi puhul;
- Patsientide väljaõpe enesekontrolliks (sõrmejälgede võtmine, vere glükoosimeetri kasutamine, insuliini manustamine ilma abita).
Laboratoorsed kontrollid, mis seisavad nende positsioonide kohal, näitavad kompensatsiooni taset pärast järgmisi biokeemilisi uuringuid:
Monastik tee on hea abi diabeedi raviks, see tõesti (koos teiste sündmustega!) Aitab vähendada glükoosi taset, kuid ei asenda peamist ravi ega lahenda täielikult ravimeid, mida imeliste jookide turustajad üritavad veenda usaldusväärseid kliente.
Kui toitumine ja rahvapärased abinõud enam ei aita...
Mälestustes jäid möödunud sajandi lõpus laialt tuntud nn esimese põlvkonna ravimid (bukarban, oraniil, butamiid jne) ja need asendati uue põlvkonna ravimitega (dionüül, manniliin, minidiab, glurenorm), mis on 3 peamist rühma farmaatsiatööstuses toodetud diabeediravimid.
Millised vahendid sobivad ühel või teisel patsiendil, otsustab endokrinoloog, sest mõlema rühma esindajatel on lisaks peamisele näidule diabeet ka palju vastunäidustusi ja kõrvaltoimeid. Nii et patsiendid ei tegele enesehooldusega ja isegi ei arvesta nende diabeediravimite kasutamist oma äranägemise järgi, tuuakse välja mõned näited.
Sulfonüül-karbamiidi derivaadid
Praegu on ette nähtud teise põlvkonna sulfonüüluurea derivaadid, mis kehtivad 10 tundi kuni ühe päevani. Tavaliselt võtavad patsiendid neid 2 korda päevas pool tundi enne sööki.
Need ravimid on absoluutselt vastunäidustatud järgmistel juhtudel:
- 1. tüüpi diabeet;
- Diabeetiline, hüperosmolaarne, piimhappe kooma;
- Rasedus, sünnitus, imetamine;
- Diabeetilist nefropaatiat, millele järgneb nõrgenenud filtreerimine;
- Hematopoeetilise süsteemi haigused koos valgete vererakkude samaaegse vähenemisega - leukotsüüdid (leukotsütopeenia) ja trombotsüütide hematopoees (trombotsütopeenia);
- Rasked nakkus- ja põletikulised maksakahjustused (hepatiit);
- Diabeet, mida komplitseerib vaskulaarne patoloogia.
Lisaks võib uimastite kasutamine selles rühmas ähvardada allergiliste reaktsioonide tekkimist, mis väljendub:
- Sügelus ja urtikaaria, mis mõnikord jõuab Quincke turse;
- Seedetrakti funktsiooni häired;
- Muutused veres (trombotsüütide ja leukotsüütide taseme langus);
- Maksa funktsionaalsete võimete võimalikud rikkumised (kolestaas põhjustatud ikterus).
Biguaniidi perekonna suhkruid vähendavad ained
II tüüpi suhkurtõve raviks kasutatakse aktiivselt sageli Biguaniide (guanidiini derivaate), lisades neile sageli sulfoonamiidid. Nad on väga ratsionaalne kasutamine rasvunud patsientidel, kuid omavatele isikutele maksahaigus, neeru- ja südame-veresoonkonna haigused, nende eesmärk järsult piirata, lülitudes healoomulisemat tooted käesoleva samasse gruppi tüüpi metformiini BMS inhibiitorite või α-glükosiide (glyukobay) takistades imendumise süsivesikud peensooles.
Guanidiini derivaatide kasutamine on muudel juhtudel väga piiratud, mis on seotud mõnede nende "kahjulike" võimetega (laktaadi akumuleerumine kudedesse, põhjustades laktatsidoosi).
Absoluutsed vastunäidustused biguaniini kasutamisel kaaluvad:
- IDDM (1. tüüpi diabeet);
- Märkimisväärne kehakaalu langus;
- Nakkusprotsessid, olenemata lokaliseerimisest;
- Kirurgiline sekkumine;
- Rasedus, sünnitus, rinnaga toitmine;
- Kooma;
- Maksa- ja neerupatoloogia;
- Hapnikku nälga;
- Mikroangiopaatia (2-4 kraadi), mille nägemishäire ja neerufunktsioon;
- Troofilised haavandid ja nekrootilised protsessid;
- Vereringehäired alajäsemetel erinevate vaskulaarsete patoloogiate tõttu.
Insuliinravi
Eespool öeldes selgub, et insuliini kasutamine on I tüübi diabeedi peamine ravi, kõik hädaolukorrad ja suhkurtõve rasked komplikatsioonid. INZSD nõuab selle ravi määramist ainult insuliini vajavate vormide puhul, kui korrektsioon muul viisil ei anna soovitud tulemust.
Kaasaegsed insuliinid, mida nimetatakse monokompetentsiks, on kaks rühma:
- Iniminsuliini aine monokompetentsed farmakoloogilised vormid (poolsünteetilised või DNA-rekombinantsed), millel on kahtlemata märkimisväärne eelis sealiha päritolu valmististe suhtes. Neil pole praktiliselt vastunäidustusi ja kõrvaltoimeid;
- Üksikkompetentsed insuliinid, mis on saadud sea pankreast. Need ravimid vajavad võrreldes iniminsuliiniga ravimi annust ligikaudu 15% võrra.
Diabeet on komplikatsioonide tõttu ohtlik.
Kuna diabeediga kaasneb paljude elundite ja kudede katkestamine, on selle ilminguid peaaegu kõigis keha süsteemides. Diabeedi tüsistused on:
- Patoloogilised nahamuutused: diabeetiline dermopaatia, lipoidkekrobioos, furunkuloos, ksantomatoos, naha seenhaigused;
- Osteo-liigesehaigused:
- Diabeetiline osteoartropaatiat (Charcot ühine - muutus hüppeliigese) esinevad taustal mikrotsirkulatsiooni häired ja troofiliste häirete kaasas nihestus, subluxation, spontaanne luumurrud, enne moodustamise diabeetilise jala;
- Diabeetilist hiropathiat, mida iseloomustab käte liigeste jäikus, mis sagedamini moodustub diabeediga lastel;
- Hingamiselundite haigused: pikaajaline bronhiit, kopsupõletik, tuberkuloosi esinemissagedus;
- Seedetraktil mõjutavad patoloogilised protsessid: diabeetiline enteropaatia, millega kaasneb suurenenud peristaltikum, kõhulahtisus (kuni 30 korda päevas), kehakaalu langus;
- Diabeetiline retinopaatia on üks kõige tõsisemaid komplikatsioone, mida iseloomustab nägemisorganite kahjustus;
- Diabeedi kõige sagedasem komplikatsioon on diabeetiline neuropaatia ja selle tüüp on polüneuropaatia, ulatudes 90% -le kõigist selle patoloogia vormidest. Diabeetiline polüneuropaatia on sagedane diabeetikute jala sündroom;
- Kardiovaskulaarsüsteemi patoloogiline seisund enamikul juhtudel, mis on diabeedi surma põhjustaja. Hüperkolesteroleemia ja ateroskleroosi, mis on hakanud arenema diabeet noores eas, toob paratamatult kaasa südame ja veresoonte (südame isheemiatõbi, müokardi infarkt, südamepuudulikkus, ajuinsulti). Kui tervele elanikkonnale praktiliselt ei esine müokardi infarkti alla 60-aastastel naistel, siis diabeet oluliselt "noorendab" müokardiinfarkti ja muid vaskulaarhaigusi.
Ennetamine
Suhkurtõve ennetusmeetmed põhinevad selle põhjustel. Sellisel juhul on soovitatav rääkida ateroskleroosi, arteriaalse hüpertensiooni, sealhulgas võitlusest rasvumise, halva harjumuse ja toitumisharjumuste vastu.
Suhkurtõve tüsistuste ennetamine on diabeedi iseenesest tingitud patoloogiliste seisundite arengu ennetamine. Glükoosi korrigeerimine vere seerumis, dieedi järgimine, piisav füüsiline koormus, järgides arsti soovitust, aitab edasi lükata selle üsna kohutava haiguse tagajärgi.