20 000 pealtvaatajat: Ameerika Ühendriikide viimane avalik üles riputamine
Selleks ajaks, kui Rainey Bethea mõisteti 14. augustil 1936 riputamisega surma, oli suur osa USAst kurjategijate hukamise avalikult lõpetanud. Selle põhjuseks oli suuresti sündmuse häbematu olemus koos vea kalduvusega, mis muutis olukorra jälgimise veelgi häirivamaks. Praegu läheb riigis hinnanguliselt valesti umbes 7% surmavatest süstimistest. Meie postituses „Surmanuhtlus: kui hukkamine läheb valesti” saate paremini mõista, kuidas vead tekivad ja mida need põhjustavad.
Ajakirjanduse tormiline kajastamine ja sensatsioonilisus olid seaduste muutmisel siiski üliolulised. Siit saate teada viimase avaliku riputamise loo Ameerika Ühendriikides:
Rainey Bethea juhtum
1930-ndatel Kentucky osariikides viidi hukkamine ikkagi avalikult läbi ja žürii hinnangul vääris noor Bethea sellist lõppu. Alates 10. eluaastast pärit orvuks olnud Bethea oli 26-aastane, kui teda süüdistati 70-aastase Elza Edwardsi varastamises, vägistamises ja surnuks kägistamises Owensboros 7. juunil 1936.
Rainey bethea
Kentucky seaduse kohaselt mõistetakse igaüks, kes paneb toime röövimise, millele järgneb surm, Eddyville'i osariigi karistussüsteemi elektritoolile. Kuna prokurör soovis, et hukkamine toimuks Owensboros, esitas ta vägistamissüüdistuse, et noormehe saaks karistada avaliku poomise eest.
Enne kohtuprotsessi oli Bethea mitu ülestunnistust öelnud, kui purjus ta oli ja kuidas ta pääses Elza toast akna kaudu. Pärast surmaotsust väitis noormees, et teda sunniti sellist avaldust andma. Tema sõrmejäljed ja sõrmus leiti aga vana naise ruumist, kui tema keha avastati.
Mõni advokaat määrati kahtlustatava esindamiseks, sealhulgas kaitsja William W. Kirtley, kes oli surmanuhtluse vastu. Ehkki nad olid kutsunud neli kaitsetunnistajat, ei kutsutud neid lõpuks kohtu alla. Seda seetõttu, et kohtuotsuse päeval tunnistas Bethea süüdi.
Pärast seda, kui prokurör lõpetas juhtumi 25. juunil 1936, määras kohtunik žüriile, et tema ainus ülesanne on otsustada, kas kriminaalmenetluse kestus peaks olema 10–20 aastat riigipoolses karistuses või kohaldada surmanuhtlust. Žürii arutas vähem kui viis minutit ja hääletas surmanuhtluse poolt rippumisega, kõigest kolm nädalat pärast kuriteo toimepanemist.
Kiirus, millega noor mustanahaline, keda kunagi varem ei süüdistatud teises vägivaldses kuriteos, mõisteti surma ilma suuremate kaitsevõimalusteta, juhtis juhtumile paljude inimeste tähelepanu.
Pärast kohtuprotsessi leidis Bethea grupi mustanahalisi advokaate, kes olid nõus annetama oma aega tema abistamiseks. Nad üritasid esimest süüdimõistvat otsust mitmel viisil ümber lükata, kuid kõik asjata. Kuid nad said 5. augustil kohtuistungi kohtunik Elwood Hamiltonist.
Istungi ajal ütles süüdistatav, et tema ülestunnistused olid sunnitud ja et ta oleks pidanud allkirjastama mõned paberid, teadmata, mida oli kirjutatud. Juhtumi edasiseks komplitseerimiseks oleks ta öelnud, et oleks pidanud isegi süü üles tunnistama. Lõpuks otsustas kohtunik Hamilton pärast Bethea väiteid ümber lükanud tunnistajate ütluste ärakuulamist süüdistatava olukorda mitte sekkuda.
Ehkki selline hukkamine poleks tavaliselt väljaspool kuriteo toimepanemise piirkonda palju tähelepanu äratanud, on see eriline peatamine USA-s kiiresti huvi tekitanud.
Põhjus polnud ainult juhtumi vastuolud ja poleemikad, vaid ka see, et maakonna šerif oli naine. Florence Shoemaker Thompson oli esimene naissoost šerif, kelle ülesandeks oli kellegi hukamine.
Šerif Firenze kingsepp Thompson
Firenze määrati maakonna šerifi ametikohale aprillis 1936 pärast seda, kui eelmine šerif, tema abikaasa Everett suri ootamatult kopsupõletikku 42-aastaselt.
Lõunas valge šerifi poolt üles riputatud noore mustanahalise juhtumiga seotud vaidluste eel kogunesid sündmusele kogu riigi ajakirjanikud.
Arvestades riiklikku tähelepanu, sai Firenze lisaks arvukatele surmajuhtumitele, mis olid suunatud talle ja tema lastele, ka mitmelt mehelt, kes olid valmis teda hukkamisel abistama. Thompson leidis, et kristlasena poleks talle moraalselt õige tõmmata hooba, mis Bethea elu lõpetaks. Firenze sõnul ta "ei tahtnud, et inimesed osutaksid oma lastele ja ütleksid, et nende ema oli see, kes riputas Owensboros musta mehe". Nii võttis šerif vastu Arthur L. Hassi abi karistuse täitmisel.
Kui kõik valmis oli, siis 14. augustil 1936 oli Bethea'l üks viimane söögikord: praetud kana, maisileib, kartulipüree, seapraad, marineeritud kurgid, sidrunikook ja jäätis. Järgmisel hommikul toimetati ta Owensboro vanglasse.
Haagi ümber kogunes umbes 20 000 inimest hukkamise tunnistajaks. Bethea kõndis kaks minutit padrunite poole, keda saatis vaid kaks politseinikku. Isegi suure rahvahulga korral on vaikus selline, et kuulda oli kukkumist.
Kui Bethea haneplatsile tõusis, andis ta preestrile viimase tunnistuse, keeldus pakkumisest viimast avaldust teha, oli seotud tihedalt pahkluude, jalgade ja käsivartega ning pea kohale oli pandud must kapuuts.
Mees keeras köie Bethea kaela ümber ja kohendas seda hoolikalt, et minimeerida kostja kannatusi. Seejärel andis ta Hashile märku, et tõmbaks hoova lõksu ukse avamiseks, kuid midagi ei juhtunud.
Hash oli hukkamisele tulnud üsna joobes ega paistnud olevat mehe märki märganud. Tüütu, et asjad ei läinud plaanipäraselt, hüüdis mees Hašile: "Tee ära!" Kuid Hash jäi mis tahes põhjusel paigal.
Lõpuks nõjatus üks asetäitja piisavalt, et hoob tõmmata ja luugiuks avada. 14 minuti pärast viidi Bethea surnukeha maha niipea, kui kaks arsti kinnitasid, et ta on surnud.
Olles heitunud vaieldava sündmuse lõpuks, mis oli vaid Hash purjus, lõid paljud ajakirjanikud olukorrad, mida kunagi polnud. Näiteks teatasid mõned sõidukid, et šerif Firenze oleks kriitilisel hetkel armatuuridest välja sõitnud, mistõttu pidi keegi teine kangi tõmbama.
Teised kirjeldasid tõelist pidu, kus rahvas oleks üritusest kodumälestuste toomiseks katki löönud padrunitükid; emad oleksid osalenud imikutega; hot-dogi müüjad reklaamisid oma kaupa; ja šerif oleks viimasel hetkel otsustanud lõksu mitte visata.
Osaliselt meediatormide ja liialdatud - ja valelike - teadete tõttu pole USA-s enam avalikke hange. Vastuseks kõigele sellele muutis Kentucky kahe aasta jooksul oma rippuvaid õigusakte.
Kas pooldate surmanuhtlust? Kommenteerige Mega uudishimulikku foorumit