Onkoloogia Service Venemaa tähistas oma 50. aastapäeva 1995. aastal NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu Vene Föderatsiooni dekreet № 935 kohta 30. aprill 1945 "On meetmeid, et parandada vähi hoolikalt elanikkonnast," oli aluseks kasutuselevõtu riigi võrgustik onkoloogiakeskustes, keda ühendab idee parandada vähi eest hoolt Ent Venemaal onkoloogia kujunemise ja kujunemise ajaloolised etapid on kaugel minevikus.
Vene arstide seisukohti kasvajahaiguste kohta saab teha legendide, vene eposte, kirjade, käsikirjade, meditsiinitöötajate ja sügava antiikloomade ravimtaimede uurimise põhjal. Terminid "rytik" ja "juuksur uss" olid vanim vähi jaoks populaarne nimetus. Mõiste "vähk" leidub Venemaal, kui kirjutamise sünniaeg on Bütsantsi originaali grammatiline tõlge. Üks esimesi kirjeldusi vähist - madalama hingetõve vähk Prints Vladimir Galiitski - on antud Ipatiiuse kroonikas (1287). Resurrektsioonikroonikast (1441) kirjeldas maovähki Prints Vladimir Krasni. Vähktõve põhjuseid peeti naha mehaanilise ärritusena, "piiramatu käitumine", "liigne veini joomine" ja "kauget kurbus". On olemas individuaalsed teated "välja lõikamisest" ja kasvaja põletamisest. Kirjeldatud on ka kirurgilise sekkumise vastaseid tõendeid: vananemine, patsiendi haigus ja haiguse levik. Taimne teraapia on laialt levinud, mis võib viidata vähki kui tavalist kehahaigust.
Seega olid Venemaa tervendajad teadlikud vähktõve haiguse ilmingutest ja individuaalsed raviskeemid töötati välja individuaalsete nnoloogiliste vormide jaoks.
Peeter I dekreedi alusel, mis toimus 1. mail 1705 Moskvas Lefortovos, ehitati "haavatavate inimeste raviks" haiglasse "väljaspool Yauza jõge Saksa kvartali kohas korralikus kohas". Siin samal ajal alustas esimese kirurgilise meditsiini koolis alluvuses lõpetanud Leiden University, hollandlane sünniga, isiklik arst Peeter I Nikolai Bedlou ", mis obrazovyvaniem nii paljud noored arstid käigus 30 aastat on olnud eriteenistuste", nagu alalise direktori, õpetaja ja kirurg. N. Badlow tegeles edukalt inimkeha "tuumade väljatõrjumisega" (kasvajatega) ja pidevalt õpetas seda kunsti vene noortele, kooli õpilastele. N. Badlow pakkus välja oma vähi rinnanäärme amputatsiooni tehnikat ja leiutas ka selle operatsiooni jaoks mitmeid tööriistu.
18. sajandi esimesel poolel anti noortele Venemaalt võimalus õppida välismaal meditsiinis ja kaitsta väitekirja. 18. sajandi jooksul kaitses 294 arstid Venemaalt väitekirju välismaal, neist 2 onkoloogilistel teemadel. Lõputöö ML Knobloch, emakeelena Vilniuse teemal "De sancgj mammae sinistrae observato et curato" kaitstud Erfurt 1740 doktoritöö X. Lerche Peastaabi Vene armee-arst, emakeelena Peterburi "Observationes de cancro mammarum '', mida kaitses Göttingeni ülikoolis 1777. aastal, trükituna ladina keeles 27 lehekülge. Autor tsiteerib arvukaid vaateid vähktõve patogeensuse kohta, mis on levinud XVIII sajandil. 1764. aastal väljastati dekreeti, mis võimaldas meditsiinikolledžil pärast distsipliini kaitsmist töötada arstiga Välisriikide ülikoolide ümbersõit. Alates 1764 kuni 1797 oli see aschischeno 26 teesi, ühes neist (väitekiri õpilane Vene haigla koolis Šveitsi Samuel Vogel "Metastasi lactea") on maininud Scirrhus piimanäärmed, samuti näitab, et loobumise menstruatsiooni arenguks soodsa Scirrhus.
Onkoloogia seisundit XVIII sajandil saab hinnata ka kollektsioonide ja monograafiate abil. Anatoomia ja kirurgia professor K. E. X. Rakstedt avaldas 1797 Peterburis saksa keeles anatoomiliste, meditsiiniliste ja kirurgiliste vaatluste kogumiku, milles teatati vasakust silma lähedal asuvatest kartsinomatoossetest ja haavandidest, suurest vähkkasvajast üle parempoolse küünarliigese, umbes kogu parempoolse kooriku hävitamine (käsi oli amputunud) ja vähisõlme alumisest otsast.
1798. aastal raamat ilmus vene professor Kirurgia Medical College of X. L. Murazina "New meditsiiniliste ja kirurgiliste vaatlus", mis sisaldas 3 vähi vaatlusel kirjeldusest kirurgilised ravi: kilpnäärmevähk, pehmete kudede turse selg ja pahaloomuliste kasvajate munandid. 19. sajandil peaaegu kõikides Euroopa riikides ja Ameerikas ilmnesid vähivastased seltsid, mille peaeesmärk oli koguda annetusi vähipatsientide raviks. Ameerikas avati Buffalo'is Cancer Research Laboratory (1889) ja New Yorgis avati 1898. aastal pahaloomuliste haiguste uurimise instituut. 1902. aastal Inglismaal asutati Imperiale vähiuuringute fond ja 1910. aastal avatud vähihaigla instituut ning Saksamaal 1903. aastal avati Berliinis Charité haiglas vähiuuringute instituut. Prantsusmaal 1912-1914 Radiumiinstituut loodi Pariisi Curie Fondis.
Venemaal esines esimest korda meditsiinilisest kogukonnast üleskutse võidelda pahaloomuliste kasvajate vastu 19. sajandi lõpus. At ettepanekul Imperial Moskva Ülikooli professor L. Levshina tema õpilane dotsent VM Zykov kirjutas mitu kaebusi, milles avalikkus kutsuti riike üles osalema selle liikumise ja viisil era- heategevus haiglad Peterburis, Tambovi Varssavi avati vähipatsientide hooldamise ja ravimise eriüksused.
8. mail 1898 otsustas Moskva Linnu Duma luua Vähiuuringute Instituudi ja 1903. aastal avati Rooma esimene Instituut kasvajate raviks Venemaal Moskva Imperiaalse ülikooli Morozovi kaupmeeste erakorraliste annetustega. Instituuti juhib prof. L. L. Levshin, kes juhtis neid kuni 1910. aastani. Samal perioodil alustati M. Rudnovi ja M. A. Novinski uurimusi, mis käsitlevad onkoloogiliste haiguste olemust. 1904. aastal korraldati Moskvas Novo-Ekaterininskaya haiglas laboratoorium pahaloomuliste kasvajate eksperimentaalseks uuringuks. 1911. aastal ehitati Peterburis kaupmeeste Eliseevi (sihtasutus A. P. Eremic) erafondidesse Eleninski haigla 50 voodiga kasvajatega naiste raviks.
Meditsiinialaste kogukonna meelitamisel võitlusesse pahaloomuliste kasvajate vastu Venemaal mängis olulist rolli meditsiiniettevõtted. 1908. aastal tekkis Peterburis vähivastaste haiguste tõkestamise ühing, mis aasta hiljem sai kõik-vene keel ja korraldas oma filiaalid Moskvas, Jaroslavlis, Harkovis, Odessas ja teistes linnades.
Rahvusvahelise Vähiuuringute Liidu kutsel saatis ülemaailmse Vähiuuringute Seltsi juhatus oma esindajaid Rahvusvahelisele Liidule (professorid G. E. Rein, professorid N. I. Rachinsky, S. P. Fedorov, GF Tseteler). Vene teadlased osalesid I ja II rahvusvahelisel vähktõve kongressil. 1910. aasta II rahvusvahelise kongressi delegatsioon valiti All-Vene Cancer Control Society prof. N. N. Petrov. Samal aastal avaldati N. N. Petrovi esimene töö - üldine kasvajate õppimine -, kus autor kirjeldas eksperimentaalse ja kliinilise inkoloogia aluseid, kasvajate üldisi omadusi, kasvajate morfoloogiat ja nende diagnoosimise ja ravimise põhimeetodeid.
1918. aastal, Petrogradis, väljapaistva radiograafia radioloogi initsiatiivil prof. MI Nemenovat korraldas Riiklik Röntgeni- ja Radioloogiline Instituut, hiljem nimetas ta Keskradioroloogia ja Vähivastase Instituudi. 1920. aastal jätkus P. A. Herzeni juhtimisel Moskva Instituudi kasvajate ravi, mis katkestati Esimese maailmasõja ja revolutsiooni ajal. 1924. aastal avati Moskvas Radioloogia ja Radioloogia Keskinstituut.
1925. aastal kutsuti kokku esimene RSFSR-i tervise rahvakomissariaadi esimene kohtumine vähktõve vastu võitlemiseks. Sellel kohtumisel avaldasid kodumaised teadlased oma seisukohti onkoloogiliste teenuste väljatöötamisel. Moskva onkoloogide kooli asutaja P. A. Herzen soovitas korraldada haiglatega onkoloogilisi apteeke vähipatsientide raviks, samuti polikliinikele mõeldud spetsiaalsete nõustamiskeskuste või vastuvõttude korraldamiseks. Prof. N.N. Petrov pakkus välja onkoloogilise organisatsiooni struktuuri Prantsusmaa vähivastase süsteemi mudeli järgi: vähivastased keskused koos ambulatoorse kliiniku ja haiglaga, samuti uurimis- ja õpetamisosakond.
1926. aastal Leningradis prof. N. N. Petrov korraldati ja avati haigla territooriumil. I. I. Mechnikovi Onkoloogia Instituut. 1934. aastal loodi Leningradi Arstide Arengu Instituudi juures esimene riikliku onkoloogia osakond, mille juhatas prof. N. N. Petrov. Tema juhtimisel hakati looma mitmekordse juhendi onkoloogiale. 1928. aastal hakati Moskvas avaldama Onkoloogia küsimusi, mis ilmusid alles 1937. aastal ja mida taasalustati 1955. aastal.
1930. aastal toimus Moskva piirkonna arstide esimene vähktõvevastase võitluse konverents, kus tehti ettepanek korraldada ühtseid kliinikuid ning vähktõve patsientide registreerimise koolitamine ja korraldamine. 1931. aastal, kui I-ndal ülemaailmsel Onkoloogide kongress of Kharkovis, kinnitati, et kasuliku töömeetodi otstarbekus kasutada vähivastases kontrollis.
Teise maailmasõja eelõhtul tegutses Vene Föderatsioonis juba 15 onkoloogilist ja röntgenoloogiat ja 211 onkoloogilist institutsiooni, sealhulgas 26 onkoloogilist apteekrit. Kõik need asutused olid keskused, kus tehti pahaloomuliste kasvajate kirurgiline ja kiiritusravi ning viidi läbi "pahaloomuliste kasvajate" probleemide uurimine.
Venemaa kõige olulisemaks etapiks onkoloogilise teenuse väljatöötamisel oli valitsuse otsus vähktõvega patsientide üldise ja kohustusliku registreerimise asemel alates 1953. aastast valikulise, mis tähistas riigi riikliku onkoloogilise statistika alustamist.
50ndate alguses loodi riigis uus uurimisasutus - Eksperimentaalse patoloogia ja vähterapeutiliste ainete instituut, mille juhtis prof. N. N. Blokhin. Instituudi peamine eesmärk oli välja töötada vähktõve ravimiteraapia - probleem, mis siiani riigis peaaegu keegi pole tegelenud. Aastal 1975, pärast ehituse uue hoone Onkoloogilised teaduskeskus instituudi reorganiseeriti Cancer Research Center, Venemaa Teaduste Akadeemia Medical Sciences (AMS RF OSC), mis 1980. aastal sai Üleliiduline Onkoloogilised teaduskeskus Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia (AMS VONTS RF).
Aastal 1987 Tomsk põhinev filiaal Eksperimentaalbioloogia Instituudi Patoloogia ja vähiravi korraldatud lõpus 50s avas Siberi filiaali Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia VONTS ja seejärel Cancer Research Institute, Tomsk teaduskeskus kaldtee.
Praegu Vene Föderatsioonis on 7 multidistsiplinaarset uurimiskeskust, mis tegelevad pahaloomuliste kasvajatega patsientide ravis, 114 onkoloogilise apteekriga, sealhulgas 109 patsiendiaparaadiga. Onkoloogilise võrgustiku voodikoht, mis asub onkoloogilistes ja meditsiinilis-profülaktilistes asutustes, oli 1996. aastal 29 388 voodikohta. 1996. aastal oli onkoloogiaasutustes Venemaal 4 487 onkoloogi, mis kinnitab uue teenistuse täiendamist uute töötajatega. Statistika näitab modernsete meditsiiniseadmetega varustatud osakondade ja laborite arvu kasvu. 1996. aastal oli Vene Föderatsiooni onkoloogiliste meditsiinilise diagnostikaga tegelevates asutustes 240 arvutitomograafia tuba, 4140 endoskoopia ruume ja 5122 ultraheli diagnostilisi ruume.
Ajaloolised andmed onkoloogilise teenuse kujunemise ja arengu kohta Venemaal
1898 - asutatud Moskva uurimis- ja disainiinstituut. P. A. Herzen
1904 - avati pahaloomuliste kasvajate eksperimentaalse uuringu labor (Moskva)
1909 - rajati All-Vene Cancer Control Society
1910 - ilmus esimene onkoloogia käsiraamat "Kasvajate üldine teooria"
1914 - I-st All-Vene Kongress võitluses pahaloomuliste kasvajate vastu
1918 - rajati röntgenikiirgusinstituut (Petrogradis)
1924 - avati Radioloogia ja Radioloogia Keskinstituut (Moskva)
1924 - Vene Föderatsioonis surnud isikute surma põhjuste kohustuslik registreerimine
1926 - Onkoloogiainstituut. N.N. Petrova (Leningrad)
1928 - avaldati ajakiri "Onkoloogia küsimused" (Moskva)
1940 - "onkoloogiline ambulanraaž" ja "onkoloogiline keskus" kuuluvad meditsiiniseaduste nomenklatuuri
1945 - riigi onkoloogilise võrgustiku kasutuselevõtmine (Vene Föderatsiooni rahvakomissaride nõukogu otsus nr 935)
1948. aastal võeti kasutusele populatsiooni aastased profülaktilised uuringud eesmärgiga varakult avastada kasvaja- ja kasvajavastaseid haigusi
1951 avati Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia vähiuuringute keskus
1953 - kehtestati vähktõve patsientide kohustuslik universaalne registreerimine
1987 - avati Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia Onkoloogia Tomski Teadusinstituut
2002 - Altai teraapia vähkkasvaja baari Barnaulis avati Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia Venemaa Vähiuuringute Keskuse Altai filiaal.
PÕHJUSLIKU NORROFORMATSIOONI EPIDEMIOLOOGIA
Põletikulised kasvajad on sotsiaalsete, psühholoogiliste, moraalsete ja deontoloogiliste probleemide keeruka komplekti keskus, mis viib selle patoloogia välja puhtalt meditsiinilisest kontekstist. Onkoloogilistest haigustest tingitud on ligikaudu üks kolmandik Venemaalt enne 70-aastast elanud alarühmadest. Põletikulised kasvajad on Vene elanikkonna teine surmapõhjus. Ravi-, ennetus- ja rehabilitatsioonimeetmete kõrged kulud, pikaajaline, sageli pöördumatu patsiendi töövõime kaotus, sotsiaalkindlustuse ja kindlustusmajutuse olulised kulud toovad kaasa suuri majanduslikke kahjusid.
Paljude riskitegurite väljendusaste on tingitud tingimuste ja elustiili piirkondlikest omadustest. Populatsiooni mõjutavate tegurite kompleks määrab pahaloomuliste kasvajate mitmesuguste nosoloogiliste vormide vanuse struktuurid ja stabiilsed struktuursed suhted. Muutuvate olemasolu elanikkonna ja käitumismudeleid kindlaks arengusuunad vähi epidemioloogilise protsesside aastakümneteks, kui on hilinenud mõju teket haigestumust ja suremust suundumusi.
Pahaloomuliste kasvajate erinevate populatsioonirühmade esinemissageduse ja nende suremuse statistilised ja epidemioloogilised andmed on aluseks piirkondlike ja riiklike vähivastaste programmide väljatöötamisele ja põhjendatud juhtimisotsuste vastuvõtmisele.
TÄIELIK PATSIENTIDE ARV KASUTAMISEKS ESIMESE AJAL
MITTLEMATA NUMERI VALMISTAMISE DIAGNOOS
1997. aastal diagnoositi esmakordselt oma elus Venemaal 430635 patsiendil pahaloomulist kasvajat, mis vastab keskmiselt 49,2 juhtumile tunnis. Naised moodustasid 50,9%, mehed - 49,1% haigetelt. Juhtumite absoluutarv 1997. aastal oli 13,7% rohkem kui aastal 1987 ja 2,0% rohkem kui 1996. aastal. Juhtude arvu suurenemine, arvestades demograafilise olukorra eripära Venemaal, näitab vähktõve esinemise tõelist suurenemist. nagu täheldati rahvastiku vähenemise taustal.
Mõlemal mehel (36,9%) ja naisel (28,3%) on juhtumite arv maksimaalselt 60-69-aastaste vanuserühmas. Meeste ja naiste elanikkonna esinemissageduse erinevused ilmnevad selgelt pärast 30 aastat. Haigeliste naiste rühmas (18,0%) on vanurite osatähtsus 30-49 aastat suurem kui meeste grupis (13,4%). Umbes 63,0% juhtumitest meeste ja naiste hulgas on diagnoositud 60-aastastel ja vanematel. Eakate inimeste osatähtsuse suurenemine on naiste elanikkonnast suurem, kuna viimastel aastatel on Venemaal aset leidnud ebavõrdselt kõrge tööealiste meeste suremus mittevähkkasvajatel. Sellegipoolest ületasid meeste üle 60-aastaste inimeste arvu absoluutarvud võrreldes 1987. aasta tasemega (35,9%) oluliselt naiste puhul sama näitaja (18,8%). Laste (0-14-aastaste) osakaal juhtudest on 0,8% meestel, 0,6% naistel ja 0,7% elanikkonnast tervikuna. Noorukiealiste patsientide osakaal (15-19 aastat) -0,4%.
Venemaal 1997. aastal avastati iga 1,2 minuti järel pahaloomuliste kasvajate uus juhtum. Igapäevaselt registreeriti 1180 uut pahaloomuliste kasvajate juhtumit.
MÕELDUD KVALITEEDI DIAGNOSTIKA NÄITAJAD JA KONTROLLIMINE
MITTEVALGUSEGA MITMELDAMISE DIAGNOOS
Diagnoos kinnitati morfoloogiliselt 74,2% -l juhtudest. Pahaloomuliste kasvajate surmade hulgas oli 12,2%, diagnoosi kinnitati lahkimisega. 37,2% -l patsientidest, kellel esmakordselt diagnoositi pahaloomuline kasvaja, esines I-II etapp, umbes 25,0% -l oli IV staadiumi haigus. 8,7% pahaloomulistest kasvajatest avastati tavapäraste kontrollide käigus.
Pahaloomuliste kasvajate esinemissagedus
1997. aasta lõpus registreeriti 1,969,787 patsienti, kellel oli pahaloomuliste kasvajate diagnoos, riigi territoriaalsetes spetsialiseerunud onkoloogilistes asutustes. Pahaloomuliste kasvajate kumulatiivne esinemissagedus oli 1336,6 100 000 riigi elanikkonnast. Indikaator on laialt varieeruda: alates 2050,4 Saratovi oblast, 1831,3 in Krasnodari piirkonnas Moskva 1735,1, 1806,6-1659,5 kohta Ivanovo piirkonnas ja linna Saint Petersburg 347,6 in Tšuktši autonoomne piirkond, 529,5 Sakha vabariigis, 483,4 Adygea Vabariigis.
Onkoloogia (kreeka keeles. Oncos - kasvaja ja logod - sõna, teadus) - teadus, mis uurib kasvajate tekkimise põhjuseid, kasvajate arengut, nende kliinilisi ilminguid, diagnoosi, ravi ja ennetust. Onkoloogial on oma minevik, olevik ja tulevik.
Nagu paljud haigused, on inimese kasvajad pikka aega teada. Uuringus vanu käsikirju, teadlased leiavad kirjeldusi erinevate kasvajate, samuti meetodid nende ravi, sealhulgas cauterization kasvajad, jäsemete amputatsiooni kasutamise taimeteed ja teised. Kõrgustest teadmised praeguse põlvkonna onkoloogid teadlased muidugi näinud ole need meetodid, nad tunduvad uskumatu. Kuid selle aja arstide soov ravida neid patsiente imetleb.
Pärast mikroskoobi leiutist ilmnes võimalus tuumorites esinevate nähtuste olemuse sügavamal uurimisel. Loomade katsetused aitasid kaasa ka teadlaste arendamisele onkoloogia valdkonnas.
Eksperimentaalse onkoloogia asutaja on veterinaararst M.A. Novinsky, kes 1876. aastal tegi esmakordselt kogu maailmas täiskasvanud koerte pahaloomuliste kasvajate nakatamise kutsikateks. Hiljem olid paljud teadlased nii Venemaal kui ka välismaal seotud kasvajate siirdamisega. Võimalik oli saada väga olulisi teadmisi kasvajate iseseisvuse kohta. Transplanteeritavate kasvajate puhul uuriti paljusid kasvajate morfoloogilisi tunnuseid; nad olid materjaliks uute ravimeetodite testimiseks. Praegu kasutavad onkoloogid oma praktikas laialdaselt eksperimentaalse onkoloogia tehnikaid, mille alused asusid tema esivanemad.
Kõigis kaasaegsetes onkoloogia juhendites ja õpikutes on täheldatud inglise kirurg P. Pott, kes 1775. aastal kirjeldas kutsehaigestumõju; sellest tähelepanekust
on alustatud kantserogeneesi uuringuid. Ta kirjeldas korstnapühkides munandite nahka, mis oli tingitud pikaajalisest saastumisest kivisöe ja tahma destilleerimisega. Edasised uuringud on näidanud, et praeguse kantserogeense põhimõtteks on polütsüklilised aromaatsed süsivesinikud (PAH), eriti benspüreen. Praegu on koos süsivesinikega teada teiste kemikaalide klasside kantserogeenid. 1932. aastal tõestas A. Lakassan, et mõningaid kasvajaid võib eksperimentaalselt põhjustada suurtes kogustes östrogeenseid hormoone.
Oluliseks etapiks onkoloogia väljatöötamisel oli mõnede kana sarkoomide viirusliku iseloomu avastamine F. Rouse (1910, 1911). Need tööd moodustasid viiruse vähi teooria aluse ning mitmed katsed loomadega on näidanud, et röntgeni- ja ultraviolettkiired, radiaatom ja radioaktiivsed ained võivad olla ka kantserogeensed.
Esimese juhi publikatsioon 1910 "Üldine kasvajate uurimine" sai ajaloo faasi onkoloogia arendamiseks Venemaal. Selle autor oli riikliku onkoloogia patriarh N.N. Petrov. XX sajandi alguse ja keskpaiga vene onkoloogia saavutuste hulka kuulusid L.А. Zilber, M.F. Glazunov, Yu.M. Vasiliev, N.A. Krajewski ja teised
Esimene onkoloogiline asutus Venemaal oli A. Yu nimelise kasvajate ravi instituut. Morozov Moskvas. 1926. aastal N.N. Petrova asutas Leningradi Onkoloogia Instituudi, nüüd kandes tema nime. 1951. aastal asutati Moskvas Eksperimentaalse ja Kliinilise Onkoloogia Instituut, nüüd nimetatakse seda Onkoloogilise Teaduskeskuse nimel. N.N. Blokhina
Moskva ülikooli instituudi avamine kasvajate raviks. Morozov toimus 18. novembril 1903. aastal. Algataja
N.N. Petrov (1876-1964)
Joon. 1.1. Vene vähiuuringute keskus. N.N. Blokhin RAMS
selle loomine oli Moskva ülikooli haigla kirurgia osakonna juhataja L. L. Levšin (1842-1911). Instituudi ehitamise raha annetas tootja Morozovi perekond. Sel ajal kasutati pahaloomuliste kasvajatega patsientide raviks mitte ainult kirurgilisi meetodeid, vaid ka meditsiinilisi ja kiiritusmeetodeid. 1903. aastal annetati instituudile esimesed raadiumi ettevalmistused abikaasad Marie ja Pierre Curie.
Aastal 1911, pärast LL surma. Levšin, tema õpilane, professor V.M. Zykov. Pärast instituudi ühinemist 1922. aastal koos esimese Moskva Riikliku Ülikooli propeedeutilise kirurgilise kliinikuga juhatas ühisinstitutsiooni professor P. A. Herzen. Juhtimise aastatel (1922-1934) tehti instituudis ulatuslikud uurimisprojektid, võeti kasutusele uued vähiuuringute ja -ravi meetodid. 1935. aastal muutus instituut RSFSRi rahvakomeraadi Kesk-Ameerika Onkoloogia Instituudiks ja Moskva linna tervishoiu osakonnaks. Kliinilise ja eksperimentaalse onkoloogia probleemide edasiarendamist arendati laialdaselt aastatel, mil instituudi juhatas NSVL arstiteaduste akadeemia akadeemik A.I. Savitski. Oma tegevusperioodil (1944-1953) korraldati Venemaal võrgustikke onkoloogiliste asutuste jaoks
P.A. Hertsen (1874-1947)
Denia A.I. algatusel Savitski asutas NSV Liidu NSV Liidu Tervishoiu Rahvakomissariaadi vähivastaste asutuste büroo ja sai ise oma kodakoja onkoloogilise teenistuse esimehe.
30. aprillil 1945 väljastati NSV Rahvakomissaride Nõukogu otsus ja seejärel NSVL-i Tervishoiu Rahvakomissariaadi määrus riigi vähivastase teenistuse loomise kohta; RSFSRi juhtiv institutsioon sai Moskva Onkoloogia Instituut.
1947. aastal pärast P.A. Herzen, instituudile anti tema nimi. Aastal 1948 nimetati instituut ümber riiklikuks onkoloogiliseks instituudiks. P.A. Herzen Suur tähtsus on selle aja institutsiooni direktor A.N. Novikov. Alates 1965. aastast sai instituut Moskva uurimisinstituudi (Moskva). P.A. Herzen
MZ RSFSR (joonis 1.2).
Instituudi teaduslikke suundumusi on alati eristanud originaalsus ja huvide laius. Siin akadeemik L.A. Zilber oli esimene, kes arendas vähi viiruse genotüübi teooriat; Suur tähtsus oli erinevatele aladele väikestes vähivormide diagnoosimise ja ravi alal tehtavate teaduslike uuringute jaoks (NSV Liidu Meditsiini Akadeemia vastav liige B. Ye Peterson).
Instituudi olemasolu ajal töötasid paljud tuntud teadlased: V.T. Talalaev, G.A. Rheinberg, R.A. Luria, G.I. Roskin, G.E. Koritsky, S.R. Frenkel, I.G. Lukomsky; siin
Joon. 1.2. Moskva Onkoloogiline uurimisinstituut. P.A. Herzen
N.N. Blokhin (1912-1993)
NSVL Teaduste Akadeemia vastavate liikmete P.A. Herzen ja N.N. Petrov, NSV Liidu Meditsiini Akadeemia akadeemikud S.S. Debov, L.A. Zilber, B.I. Zbarsky, L.M. Shabad, A.M. Zabludovsky, V.R. Brytsev, NSV Liidu Meditsiiniteaduste Akadeemia vastavatele liikmetele L.A. Novikova, B.V. Ognev. Aastaid oli akadeemik A.I. instituudi anatoomia osakonna nõustaja. Abrikosov. Instituudis alustas Vene meditsiiniteaduste akadeemik B.V. vene meditsiini ja teaduse akadeemik. Petrovski.
Pärast prof. A.N. Novikovi instituudi direktorid olid PS Pavlov,
siis - S.I. Sergeev, B.E. Peterson. Alates 1982. aastast on instituudi juhendanud Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia akadeemik, professor V.I. Chissov. Praegu Moskva Uurimisinstituut neid. P.A. Herzen on riigi onkoloogia instituudi juhtiv uurimisinstituut, mis viib probleemi "Põletikulised kasvajad Venemaa Föderatsioonis" juurde. Instituudis töötab: Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia akadeemik, 2 Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia vastajat, 26 arsti ja 73 doktorit, 19 professorit, 17 riigi auhinna laureaati ja Vene Föderatsiooni valitsuse auhindu.
Instituudi voodikohaks on 300 voodikohta. MNII neid. P.A. Herzen on liider maliigsete kasvajatega patsientide organi säilitava, kombineeritud ja kompleksse ravi arendamisel. Instituudi baasil tegutseb Venemaa kroonilise valuündroomi ravi keskus, Venemaa Vabariikliku Füüsilise Ravi Meetodi Keskus, viiakse läbi uute ravimite kliiniline aprobatsioon (vähkkasvajad, valuvaigistid jne) ja meditsiiniseadmed. Instituudis töötab sõbralik ja entusiastlik kõrgelt professionaalsete spetsialistide meeskond, sealhulgas professor V.V. Starinsky, A.Kh. Trakhtenberg, I.G. Rusakov, S.L. Daryalova, A.V. Boyko, E.G. Novikova, G.A. Frank, I.V. Reshetov, L.A. Vashakmadze et al.
Vene Cancer Research Center (RCRC) neid. N.N. Blokhina RAMS - üks maailma suurimaid meditsiiniasutusi
ja juhtiv Venemaal. Praegu töötab siin umbes 3000 inimest: enam kui 700 teadustöötajat, neist 7 akadeemikut, umbes 70 professorit, üle 200 arstiteadusarsti ja üle 400 kandidaadi. Aastate jooksul juhtis keskust silmapaistvad kodumaised teadlased-onkoloogid ja kaasaegse onkoloogilise teenistuse korraldajad - NSV Liidu meditsiiniteaduste akadeemia vastav liige M. M. Mayevsky, Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemikud ja RAMS N.N. Blokhin, N.N. Trapezniki.
Praegu on RCRC peadirektor. N.N. Blokhin RAMS on RAS ja RAMS M.I. akadeemik. Davydov, kes valiti 2006. aastal Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia presidendiks.
RCRC neid. N.N. Blokhin koos riigi juhtivate ekspertide ja teiste onkoloogiliste asutustega juhib föderaalse Onkoloogia programmi väljatöötamist. Keskuse põhitegevuseks on kasvajate bioloogia, biokeemia, biofüüsika, morfoloogia ja viroloogia uurimine; pahaloomuliste kasvajate diagnoosimise teadusliku aluse paranemine, pahaloomuliste kasvajate kirurgilise ravi uute meetodite eksperimentaalne ja kliiniline väljatöötamine, ravimite, kiirgus- ja kombineeritud ravi jne vahendid ja meetodid jne.
RCRC RAMSi struktuur sisaldab 4 instituuti:
• Clinical Oncologyinstituut (NIIKO) RCRC neile. N.N. Blokhina RAMS (direktor - Vene Teaduste Akadeemia ja RAMSi akadeemik, professor MI Davydov). Kõige tähtsamad ülesanded
B.V. Petrovski (1908-2004)
N.N. Trapezniki (1927-2001)
Instituut on pahaloomuliste kasvajate diagnoosimise ja ravi meetodite väljatöötamine ja täiustamine.
• RCRC pediaatrilise onkoloogia ja hematoloogia instituut (kõrgharidusuuringute instituut). N.N. Blokhina RAMS (direktor -
Acad. RAMS, professor MD Aliyev). Organiseeritud novembris 1989 RCRC struktuuriüksusena. Selle tähtsaimateks ülesanneteks on lapsepõlves leiduvate pahaloomuliste kasvajate etioloogia, patogeneesi, diagnoosimise, ravi ja ennetamise uurimine ning Venemaa pulmonaalse arstiabi korraldamine.
• Vene vähi uurimiskeskuse kantserogeneesi uurimisinstituut N.N. Blokhina RAMS (direktor - professor B. P. Kopnin). Instituudi laborites on välja töötatud kõik fundamentaalnarkoloogia põhisuunad
• Tuumori eksperimentaalse diagnostika ja teraapia uurimisinstituut N.N. Blokhina RAMS (direktor - professor A.Yu. Baryshnikov). Siin on välja töötatud prekliinilised testid ja luuakse uusi onkoloogiliste haiguste diagnoosimise ja ravi meetodeid, luuakse uued originaalsed vähivastased ravimid, immunoprofülaktikumid, immunobioloogilised ained.
RCRC neid. N.N. Blokhin on Venemaa suurim onkoloogiaalane pedagoogikool. Selle baasil on 5 osakonda: Onkoloogia osakond, RMAPO, Pediaatrilise onkoloogia osakond, RMAPO, Onkoloogia osakond, Moskva Meditsiiniakadeemia. I.M. Sechenov, Vene Föderatsiooni Meditsiinikõrgkool, Onkoloogia osakond, Vene Föderatsiooni tervishoiuministeeriumi laboratooriumi diagnostika osakond, kõrgemate uuringute instituut, biomeditsiini ja suurte probleemide föderaal direktoraat.
1991. aastal avati Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia Vene Vähiuuringute Keskuses Euroopa Onkoloogiakooli, tuntud rahvusvahelise organisatsiooni, kes rakendab onkoloogiaalast meditsiinilist õpet. Keskus avaldab teaduslikke ajakirju - "Vestnik RCRC. N.N. Blokhin RAMS "ja" Pediatric Oncology "on populaarse ajakirja" Together Against Cancer "asutaja.
RCRC neid. N.N. Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia on aastaid olnud Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO / DNA) Rahvusvahelise Vähiliidu (UICC) liige ja Euroopa Onkoloogia Instituutide Assotsiatsiooni (OECI) liige.
Genfis. Keskuse arvukad osakonnad teevad teaduslikku koostööd Rahvusvahelise Vähiuuringute Agentuuriga (IACR) Lyonis, Euroopa Vähiuuringute Organisatsioonis (EORTC) Brüsselis.
Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia peab väga oluliseks onkoloogiaprobleeme. Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia XIX (82. istungjärgu) istungjärgu "Onkoloogia teaduslik alus ja väljavaated" resolutsioonis märgiti järgmist:
"Onkoloogia on strateegiline riigi probleem, mis on kaasaegse meditsiini prioriteetne osa, mis sisaldab kõige kõrgtehnoloogilisi ja kõrgtehnoloogilisi tehnoloogiaid.
Riiklikus onkoloogias on tehtud olulisi edusamme, mida tagavad baaseaduste uued saavutused ning edukad teaduslikud ja praktilised arengud.
On kindlaks tehtud faasi mehhanism kasvajarakkude kuju liikumiseks ja kontrollimiseks, mis on transformeeritud RAS onkogeeniga, mis on tuumori invasiooni aluseks. Uute markerite väljatöötamine rinna- ja emakakaela kasvajate diferentsiaaldiagnostikas, immunoglobuliinidel põhinevad bioloogilised mikroskeemid lümfoomide ja leukeemiate diagnoosimiseks. Ravilisel tasemel on välja töötatud multiresistentsusvastase ravivastuse süsteem, mille raames on uuritud vähktõve tekkimise riski määravate vähivastaste ainete ainevahetuse iseärasusi.
Universaaltehnoloogia on välja töötatud bioloogilistes vedelikes kasvaja markerite otsimiseks ja identifitseerimiseks massispektromeetriaplatvormi, proteoomikatehnoloogia, vereplasma ja tuumori koe diagnostilisteks testimiseks.
On leitud, et rinnavähi kartsinogeneesi ajal on tsütoskeletistruktuuride immuunomorfoloogilised erinevused, mis on olulised kasvajate diferentsiaaldiagnostikas ja patoloogiliste muutuste normaliseerimise viisides.
Esimest korda kirjeldati onkogeeni eritumise mudelit maksavähi varases staadiumis.
On kindlaks tehtud, et DNA rekonstrueerimise meetod suurendab 30% papilloomiviiruse DNA avastamise sagedust emakakaelas, mis loob vähktõve molekulaarse diagnostika.
Inimeste mesenhümaalsete tüvirakkude uurimiseks on läbi viidud kõrgemaid uuringuid ja näidatud on suunatud diferentseerumise mudeleid.
Eelkõige on läbi viidud peamiselt tuumori ja bioloogia patogeneetiliste mehhanismide molekulaargeneetilised uuringud, mis viisid ravimis individuaalsemaks muutumiseni. Kliinilises onkoloogias on molekulaarseid sihtmärke juba edukalt kasutatud erinevate kasvajate ratsionaalseks raviks.
Oluline saavutus on uute ravimvormide (eri tüüpi liposoomide) loomine, mis tagab selektiivse ravimi manustamise kasvajakudesse, mis suurendab kasvajavastase ravi efektiivsust ja vähendab ravi toksilisust. Uued tsütotoksilised ravimid on saadud suuna liposoomides.
Oluliseks teaduslikuks ja tehniliseks saavutuseks on neuro-onkoloogia radiosurgilise meetodi kasutamine. Kõige olulisemaks ülesandeks peaks olema teaduslike ja praktiliste keskuste loomine, mis on varustatud kaasaegsete raadiosageduslike seadmetega.
Äärmiselt olulised on arenenumate teaduslike saavutuste põhjal ajukasvajatega patsientide ravi standardite väljatöötamine.
Onkohematoloogias on uute intensiivse tsütostaatilise raviskeemi puhul suurenenud elulemus lümfoomis (kuni 80% taastumisest), mis ületab globaalset taset; on intensiivse ravirežiimi läbiviimise võimalused tõsise seisundiga patsientidel laienenud.
Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia üldkoosolek peab eriti oluliseks teaduse saavutuste põhjal pahaloomuliste kasvajate diagnoosimise ja ravimise uute võimaluste rakendamist inimeste tervise praktilises tervises. Kaasaegsed diagnoosimis- ja ravimeetodid peaksid olema kättesaadavad mitte ainult arenenud uurimiskeskustes. Ravi peab olema iga patsiendi jaoks kättesaadav.
Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia üldkoosolek otsustas, et onkoloogia valdkonnas on teadusuuringute arendamise prioriteetsed valdkonnad järgmised:
- molekulaargeneetilised uuringud, et teha kindlaks vähi riskifaktorid, selle bioloogia, ravi individualiseerimine ja prognoos;
- varajases staadiumis pahaloomuliste kasvajate skriinimine;
- pahaloomuliste kasvajate ennetamise uuringud. "
Vene onkoloogia uhkus on Onkoloogia Instituut. N.N. Petrova. See avati 15. märtsil 1927 Leningradis haigla baasil. I.I. Mechnikov; Instituudi esimene direktor oli professor N. N. Petrov. 1935. aastal viidi instituut üle NKZ-i RSFSR-i süsteemi. Nende aastate jooksul ilmnes 2-mõõtmeline käsiraamat "Põletikuliste kasvajate kliinik" ja muud teadustööd. 1947. aastal usaldati instituudile NSV Liidu onkoloogilise teenistuse organisatsiooniline, metodoloogiline ja teaduslik nõustamine. Instituudi initsiatiivil 1948. aastal loodi NSV Liidu tervishoiuministeeriumi tellimusel elanikkonna ennetavad uuringud vähi riskirühma moodustavate rühmade kontseptsiooni kohaselt. 1966. aastal sai instituudi professor N.N. Petrova.
Paljude aastate jooksul tuntuks tunnistatud onkoloogid A.I. Serebrov, S.A. Holdin, A.I. Rakov, L.M. Shabad, A.V. Chaklin, V.M. Dilman, L.Yu. Dymarsky, I.V. Bohman, R.A. Melnikov, I.A. Fried, V.I. Stolyarov, K.P. Hanson, N.P. Napalkov ja paljud teised. Praegu on selle institutsiooni põhitegevus: kartsinogeneesi mehhanismide uurimine; biokeemiliste, molekulaarsete ja immunoloogiliste tegurite uurimine, mis võimaldab hinnata tuumorite esinemise riski ja omadusi; uute väga tõhusate ravimite ja kõrgtehnoloogiliste meetodite väljatöötamine ja juurutamine ning pahaloomuliste kasvajate uute ja standardsete meetodite integreeritud kasutamine.
Instituudis töötavad spetsialistid, kes esindavad kõiki kliinilise ja eksperimentaalse onkoloogia valdkondi. Instituudi kliinikus, kus on 400 voodikohta, ravitakse pahaloomuliste kasvajate peamisi vorme; endoskoopilised ravimeetodid on aktiivselt kasutusele võetud; elutähtsate, funktsionaalselt säästvate ja säästmisoperatsioonide teostamine on laialt levinud.
Instituut osaleb aktiivselt rahvusvahelistes teadusprogrammides, on Rahvusvahelise Vähiliidu (UICC) ametlik liige ja Euroopa Onkoloogia Instituutide Assotsiatsioon (EOCI) ning teeb koostööd ka Maailma Terviseorganisatsiooni ( DNA).
Instituudi baasil toimib All-Vene ajakirja "Onkoloogia küsimused" toimetuskogu.
Üks Venemaal suurimaid onkoloogilisi institutsioone on Rostovi Onkoloogia Instituut (RNIIO). Esimene direktor oli professor P.I. Buchman Hiljem olid erinevatel aastatel uurimisinstituutide juhid A.I. Dombrovsky, P.N. Snegirev, A.K. Punks. Alates 1982. aastast on instituudi juhib Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik ja Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia, Vene Föderatsiooni riikliku auhinna laureaat, Vene Föderatsiooni auväärne teadlane, professor Yu.S. Sidorenko. Instituudi kliinikus on 700 onkoloogilist ja radioloogilist voodit.
RNIIO peamised teaduslikud suundumused on pahaloomuliste kasvajate ravimeetodite väljatöötamine ja täiustamine, tuumori arengu ja regressiooni neurohumoraalsete muutuste uurimine ning onkoloogiliste haiguste leviku uurimine Venemaal. Instituut on välja töötanud originaalseid meetodeid patsientide kirurgiliseks raviks, ravimite raviks ja rehabilitatsiooniks.
Uuringute onkoloogiainstituudid, samuti erinevate profiilide röntgen-radioloogia instituudid, rongi- ja ümberkoolitust käsitlevad onkoloogid. Onkoloogiaarstide täiustamist täidavad onkoloogia osakonnad akadeemiate ja kraadiõppe instituutides.
Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia Siberi Filiaali Tomski teaduskeskuse Onkoloogiauuringute Instituut asutati 1979. aastal. Instituudis on üle 400 töötaja; nende seas - üle 40 arsti ja teaduse kandidaadi. Instituudi juhatajad olid erinevatel aastatel professorid A.I. Potapov, B.N. Zyryanov, mida praegu juhib Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia korrespondentliige, professor E.L. Choynzonov. Instituudi teadlased uurisid onkoloogilist haigestumust ja suremust Siberi ja Kaug-Ida territooriumil. Tema tuumafüüsika instituudis loodi esmakordselt riigis Neutron Therapy Centre vähihaigete raviks U-120 tsüklotronil. Esimest korda kliinilises praktikas on välja töötatud intraoperatiivse kiirguse meetod, kasutades väikest beetroonit. Sisse võeti kasutusele originaalsete laseritega laserravi tehnika.
Koos teaduslike inkoloogiainstituutide, keskuste ja apteekritega annavad raadioloogilised instituudid ja keskused olulise panuse riigi ja maailma teaduse arengusse; mille hulgas on Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia Meditsiiniline Radioloogiline Uurimiskeskus, Röntgen-Radioloogia Venemaa Teaduskeskus, tsentraalne teadusuuringute röntgenograafia
dioloogiline instituut. Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia Gematoloogiline Uurimiskeskus, Laserimeditsiini Riiklik Teaduskeskus, Nimetatud Traumatoloogia ja Ortopeedi Instituut. N.N. Priorov, Surgery Instituut. A.V. Vishnevsky, Neurokirurgia Uurimisinstituut. Akadeemik N.N. Prokuroloogia riiklik teaduskeskus Burdenko jt. 1934. aastal andis vastutuskoolitus onkoloogide eest vastutava NSVLi riikliku kliinilise haigla Keskvahetiinstituudi rahvakomissaride nõukogu - hariduse aususe keskus (praegu Hertseni pärandiuuringute instituut). NKZ NSVLi orden? 380, 10.29.39, reguleeritud onkoloogia osakonna loomine 10. novembril 1939. Professor Ya.M. Bruskin. Osakonna põhitegevus 20 aasta jooksul oli onkoloogide väljaõpe. See oli uue eriala loomise etapp, uue meditsiinilise väljavaate moodustamine ja onkoloogilise teenuse korraldamine. Alates 1948. aastast hakkas osakond koolitama residente ja kraadiõppureid. Aastate jooksul juhtis osakonda kuulsad professorid A.I. Savitsky, B.E. Peterson, Yu.V. Falilei. Praegu juhib osakonda Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia korrespondentliige, professor I.V. Poddubjaja. Osakonna töötajad koosnevad kuulsatest teaduritest ja õpetajatest.
Alates 1974. aastast on kõikides NSV Liidu meditsiiniasutustes algatatud onkoloogia osakondade ja kursuste korraldamine, mille eesmärk oli parandada kliinilise onkoloogia õpilaste koolitust.
Vene Föderatsiooni Kaitseministeeriumi Riikliku Meditsiinilise Haridusministeeriumi (Vene Föderatsiooni Kaitseministeeriumi riigiülikool) üks Venemaa juhtivatest haridusalastest meditsiiniasutustest Vene Föderatsiooni kaitseministeeriumi julgeoleku ministeeriumide ja meditsiiniteenistuste koolitamiseks ja täiendamiseks. 1994. aastal oli Vene Föderatsiooni kaitseministeeriumi peasekretär, peasekretär P.G. Bryusov tutvustas Venemaa Föderatsiooni relvajõududele antava onkoloogilise abi arendamise kava perioodiks 1995-2000. Osana selle programmi rakendamisest 1995. aastal Vene Föderatsiooni kaitseministeeriumi riikliku teabevahetuse instituudiga Radioloogi keskuse GVKG alusel. N.N. Burdenko Onkoloogia osakond loodi - esimene ja siiani ainus meditsiinilise hariduse süsteemi osakond. Aastatel 1995-2000 Osakonda juhib professor I.V. Selyuzhitsky ja alates aastast 2001 - Vene Föderatsiooni austatud uurija, NSV Liidu ja Vene Föderatsiooni riiklike auhindade laureaat professor P.G. Bryusov.
Osakonna peamine tegevus on suunatud kõikide kirurgide onkoloogia parandamisele, ulatudes garnisoni tasemest, mis parandas märkimisväärselt varajast diagnoosimist, tagaks vähktõve patsientide õigeaegse ja piisava ravi ning suurendaks selle efektiivsust. Osakonna juhtimisel 1995. ja 2000. aastal. Kõigi armee teaduslikud ja praktilised konverentsid kliinilise onkoloogia aktuaalsete teemade kohta toimusid Venemaa juhtivate onkoloogide osalusel.
Onkoloogia osakonnad Moskva, Peterburi ja teiste Venemaa piirkondade meditsiinikoolides toimivad edukalt. Neid juhib kuulsad professorid M.I. Davydov, V.I. Chissov, Yu.S. Sidorenko, V.P. Kharchenko, I.V. Poddubnaya, V.M. Moiseenko, S.A. Berzin, A.V. Vazhenin, V.A. Porkhanov, O.A. Orlov, S.V. Pushkarev, V.G. Cherenkov jt. Redigeerinud Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia akadeemik V.I. Aastal 2000 avaldas Chissov Venemaa esimest korda spetsialistide kraadiõppega seotud elektroonilises onkoloogias.
Aastal 1954 organiseeriti Üleliidulise Onkoloogide Teadusliku Ühingu, mis pärast NSV Liidu kokkuvarisemist muutus Venemaa Onkoloogide Seltsiks ja 2000. aasta lõpus reorganiseeriti Venemaa Onkoloogide Assotsiatsiooniks (AOR). Ühing korraldab Venemaa onkoloogide kongresse. Esimene selline konverents toimus Ufa 1973, 2000 Kongress Onkoloogide toimus Kaasanis, kolm kongresside toimusid Rostov-Don, seitsmendal kongressil toimus Moskvas 2009. aastal Aastatel kongresside organiseeritud plenums ja konverentside päevakajalistel teemadel onkoloogia. AOR on Rahvusvahelise Vähiliidu liige, mis ühendab enamiku maailma riikide onkolooge. See rahvusvaheline organisatsioon loodi 1933. aastal ja viimasel ajal on tal hoitud üle tuhande rahvusvahelise vähivastase kongressi, sealhulgas üks Moskvas (1962).
WHO-l on spetsiaalne vähiosakond, mille asutati ja juhtis vene onkoloogid aastaid. 1965. aastal loodi Lyonis (Prantsusmaa) WHOga seotud rahvusvaheline vähiuuringute agentuur (IARC), mis tegeleb mitmete riikide ühendava teadusliku ja kirjastamisega.
Venemaal on rohkem kui 100 onkoloogilist apteekrit, kus erilist hoolt pakutakse pahaloomuliste kasvajatega patsientidele. Ambulisaatorite voodimahutavus on vahemikus 100 kuni 600 voodikohta. Ambulanseadmed on varustatud kõige kaasaegsema varustusega, nad saavad ravi kuni 10 tuhandeni.
vähipatsiendid. Venemaal moodustati kõrgarstide korpus - kõrgelt haritud, väärikalt säilitanud ja jätkasid õpetajate suursuguseid traditsioone.
Onkoloogia ajalugu oleks puudulik, mainimata tuntud onkoloogide, kirurgide tegevuse avalikku tunnustamist, kelle teosed on tähistatud erinevate auhindadega.
Auhind neid. V.I. Lenin kiideti heaks nõukogu Rahvakomissaride 23. juuni 1925 eest väljapaistva panuse teaduse, tehnoloogia, kirjanduse ja kunsti hakati auhinna septembris 1956. Aastal 1961 Lenini preemia pälvis teadlaste meeskond: NM Amosov, N.V. Antelawe, L.K. Bogushu, I.S. Kolesnikov, B.E. Linberg, V.I. Struchkov, F.G. Nurk - kopsude haiguste kirurgilise ravi meetodite väljatöötamiseks ja kasutuselevõtmiseks ulatuslikuks arstiabiks. Auhind anti 1963. aastal N.N. Petrov eksperimentaalse ja kliinilise onkoloogia küsimustele pühendatud teoste kohta, mis on avaldatud raamatutes "Põletikulise kasvu päritolu ja arengu dünaamika eksperimendil ahvidel" (1951); Üldine onkoloogia juhend (1958); Pahaloomulised kasvajad kolmes mahus (1947-1962).
Stalini auhind anti ajavahemikul 1940-1952. Selle auhinna laureaadid on: N.N. Petrov (1942) - onkoloogia tööde tsükkel - A.G. Savinõh (1943) - Mediastiini haiguste kirurgilise ravi tööks - S.S. Yudin (1949) - tema töö söögitoru taastava kirurgia jaoks.
1966. aastal loodi NSVLi riigipreemia, mis hiljem sai venelaste auhinna. 1983. aastal pälvis NSV Liidu riiklik preemia N.N. Blokhin, meie tänapäeva tuntud onkoloog, tema teadusuuringutega kasvajate epidemioloogia kohta. Järgnevatel aastatel anti riiklikele auhindadele (2001) rühmale teadlastele töö "Kombineeritud kardiovaskulaarsete ja onkoloogiliste haiguste kirurgiline ravi". Laureaatide hulka kuulusid: R.S. Akchurin, RAMSi akadeemik, M.I. Davydov, Vene Teaduste Akadeemia akadeemik ja Vene Meditsiiniteaduste Akadeemia, B.Ye. Polotsk, MD Samal aastal anti riigipreemia meditsiiniteaduste doktoritele MB Bychkov, A.M. Garinu, V.A. Gorbunova, M.R. Lichinitseru, N.I. Tõlkijad, B.O. Toloknov, S.A. Tyulyandinu, MA Gershanovitš kliinilise arengu jaoks ja pahaloomuliste kasvajate uudsete efektiivsete meetodite kasutuselevõtt meditsiinipraktikasse.
Kõrgeim avalikkuse tunnustus on Nobeli auhinna auhind. Selle auhinna üle 100 aasta tähistasid planeedi teadlaste kõrgemaid saavutusi. 1909. aastal võitis E. Kocher (Šveits) selle auhinna oma teadusuuringute eest kilpnäärme füsioloogias, patoloogias ja kirurgias 1912. aastal A. Carrel (Prantsusmaa) koekultuuri meetodi loomiseks. Esmapilgul ei ole nende teadlaste töö otseselt seotud onkoloogiaga, kuid see pole nii. Tänapäeval on kilpnäärmehaiguste, sealhulgas vähktõve kirurgilise ravi põhimõtetel säilinud ka Kocheri kehtestatud põhimõtted. Koekultuuri puhul kasutatakse seda saavutust kõikides kliinilise ja eksperimentaalse meditsiini valdkondades, sealhulgas onkoloogias. Teiste Nobeli auhinna võitjate hulgas nimetame kõige tähtsamateks onkoloogiliste teoste autorid. 1926. aastal pälvis J. Fibiger (Taani) selle auhinna "vähki põhjustava parasiidi avastamise eest"; 1946 G. Moller (USA) - meetodi väljatöötamiseks mutatsioonide saamiseks, kasutades röntgeni; 1966. aastal F. Rouse (USA) - esimese sarkoomi viiruse avastamiseks. Jätkati F. Rausi täiendavaid uuringuid ja 1976. aastal sai R. Dulbecco juhitud Ameerika Ühendriikide teadlaste rühm sarkoomi viiruste uurimiseks Nobeli preemia. 1984. aastal pälvis Nobeli preemia monoklonaalsete antikehade tootmise meetodi väljatöötamiseks teadlaste rühm - G. Köhler (Saksamaa), S. Milshtein (Inglismaa) ja N. Erne (Taani). 1989. aastal pälvis J. Bishop ja G. Varmus (USA) auhinna esimese Roche sarkoomiviiruse onkogeeni avastamise eest ja 1990. aastal D. Thomas (USA) esimese luuüdi siirdamise eest. 2001. aastal anti auhind W. Knowlesile ja kaasautoritele kiraalsete molekulide baasil põhinevate vähivastaste ravimite sünteesitehnoloogia väljatöötamiseks. Samal aastal anti L. Hortwellile ja kaasautoritele uusimad andmed kantserogeneesi kohta. 2002. aastal anti Nobeli preemia S. Brennerile jt. et avastada elundite arengut reguleerivad peamised geenid ja programmeeritud rakusurm - apoptoos.
2006. aasta Nobeli auhinna võitjad meditsiini ja füsioloogia valdkonnas olid Ameerika geenid E. Fire ja K. Melo, kelle uuringud on seotud RNA omadustega: nende poolt saadud tulemused võivad viia vähktõve ja teiste haiguste ravi edasiarendamiseni. Nobeli auhinna laureaadid 2007. aastal meditsiinis M. Kapekki (USA), M. Evans (Ühendkuningriik)
ja O. Smithis (USA) nende avastuste eest imetajate embrüo tüvirakkudes, mis on saanud usaldusväärseks teaduslikuks vahendiks biomeditsiiniliste uuringute jaoks onkoloogia ja ravi valdkonnas. 2008. aastal olid füsioloogia ja meditsiini valdkonna Nobeli auhinna võitjad Saksa H. Turhausen ja Prantsuse F. Barre-Sinoussi ja L. Montagnier. Auhind antakse Saksa teadlastele, kes töötavad Heidelbergi vähiuuringute keskuses, et avastada emakakaelavähki põhjustavaid inimese papilloomiviiruse (HPV) viiruseid. H. Zurhausen tõdes kõigepealt, et üksikud HPV tüübid on emakakaelavähi etioloogilised tegurid.
Kokkuvõtteks võib öelda, et onkoloogia ajalugu on sündmuste rikkalik ja kõige tähtsam - inimesed, kes on täielikult pühendunud onkoloogiliste probleemide lahendamisele.
Inimese kasvajad (kasvajad) on juba ammustest aegadest tuntud. Isegi Hipokraat kirjeldas kasvajate individuaalseid vorme. Muude iidsete Egiptuse mummide jaoks leiti luudest tekkinud luude neoplasmid. Kasvajate kirurgilist ravi kasutati meditsiinikoolides Ida-Egiptuses, Hiinas, Indias, Incas Peruus ja muudes piirkondades. Kuigi hoolimata suurtest huvidest kasvajate esinemise ja kasvu vastu, hoolimata mitmesugustest katsetest neid ravida, ei võimaldanud arstiteaduse tase juba mitu sajandit sügavalt uurige neid protsesse. See sai võimalikuks ainult koos mikroskoobi ja patoloogilise anatoomia arendamisega 19. Sajandi teisel poolel oleva leiutisega, Virchovi teostele rakulise patoloogia kohta pööratakse erilist tähelepanu. Loomkatsed on muutunud äärmiselt oluliseks onkoloogia arendamisel.
Nn kutsehaiguse jälgimine on mänginud olulist rolli tuumorite väljanägemise põhjuste uurimisel. Inglise kirurg P. Pott kirjeldas 1775. aastal kivipuuraukude nabaväädi nahk, mis oli tingitud pikaajalisest saastumisest tahma, suitsuosakeste ja kivisöe destilleerimisega. Need faktid olid aluseks uurimusele 1915-1916, mil Jaapani teadlased Yamagiva ja Ichikawa hakkasid küülikute kõrvu nahka määrima kivisöetõrva ja said eksperimentaalse vähi. Edaspidi 1932-1933. Kineuei, Heegeri, Cooki ja nende personali töö leidis, et polütsüklilised aromaatsed süsivesinikud (PAHd) ja eriti bensopüreen on erinevate vaigukastite kantserogeenne päritolu. Viimane aine on inimkeskkonnas väga tavaline. Praegu on koos süsivesinikega teada teiste kemikaalide klasside kantserogeensed ained - amino-lämmastikühendid, tsüklilised amiinid, nitrosoühendid, aflatoksiinid jne
Erinevad inimese kutsehaiguste vaatlused ja arvukad loomkatsed on näidanud, et röntgeni- ja ultraviolettkiired, raadium ja radioaktiivsed ained võivad olla kantserogeensed. Kunstliku radioaktiivsuse Irene ja Frederic Joliot-Curiee avastamine võimaldas radioaktiivseid isotoope ulatuslikult kasutada loomade kasvajate kunstlikuks saamiseks ja kantserogeneesi uurimiseks.
Onkoloogia ajaloo oluliseks etapiks oli Routhi avastamine aastatel 1910-1911. mõne sarkoomi kanali viirusmõju. Need uuringud olid aluseks viirusliku vähi kontseptsiooni ja tekitas mitmeid uuringuid, mis on avanud mitmeid viirused, mis põhjustavad kasvajaid loomadel (küülik papilloomiviirus Shope'i, 1933; hiire piimanäärmekasvaja viiruse Bitner, 1936; leukeemia viirus hiired Gross, 1951; viirus " polüoomid (Stuart, 1957 jne).
Uuringud vähi epidemioloogia kohta, mis kinnitavad kliimatingimuste, koduste, töö- ja muude eksogeensete ja endogeensete tegurite vaieldamatut mõju teatud pahaloomuliste kasvajate vormide esinemisele ja kasvule, on inimese kasvajate etioloogia ja patogeneesi uurimisel väga olulised. On kindlaks tehtud olulised erinevused erinevate vähivormide leviku sageduses maailma eri osades. Näiteks 20. sajandi teisel poolel suurenes järsult Lääne-Euroopa riikides, eriti Inglismaal ja Ameerika Ühendriikides, kopsuvähki, mis on tingitud linnade atmosfääri reostamisest ja suitsetamise levikust. On teada, et Aafrika arengumaades valitseb maksavähk, mis võib olla tingitud valkude toitumise puudumisest ja parasiitiliste maksahaiguste esinemisest.
1910. aastal oli N.N. Petrov, "Tuumori üldine doktriin". 20. sajandi alguses I.I. Mechnikov ja N.F. Gamaley. Kasvajakudede kultiveerimine A.A. Krontovsky, N.G. Khlopin, A.D. Timofejevski ja nende töötajad.
Esimene töötab Venemaal kivisöetõrva ja keemiliselt puhaste kantserogeensete ainete tuumorite eksperimentaalse induktsiooni kohta N.N. Petrov ja G.V. Rannas koos töötajatega. Uuringud tuumorite patogeneesi kohta, eriti närvisüsteemi häirete rolli selgitamiseks kasvajaprotsessis, viidi läbi NSVLis M.K. Petrova, A.A. Soloviev, S.I. Lebedinsky jt. 20. sajandi keskpaigas on kasvav huvi kasvajate immunoloogia ja spetsiifiliste kasvajaantigeenide olemasolu järele [Zilber LA, 1948]. A.A. Bogomolets, R.E. Kavetsky ja nende töötajad.
Erinevate tuumorite morfoloogia uurimine kajastub M.F. Glazunov, N.A. Krajewski ja teised Nõukogude patoloogid. Kaasaegsed histoloogilised ja tsütoloogilised uuringud molekulaarsel tasandil (Yu.M. Vasiliev) süvendasid meie arusaamist kasvajarakkude omadustest.
Palju pingutusi pidi uurima kasvajate etioloogiat. L.A. Zilber arendas tuumorite viiruse-geneetilise kontseptsiooni. Tema töö tuumorite immunoloogiaga viinud tuumori antigeenide uurimiseni ja selle tulemusena avastati spetsiifiline maksa alfa-fetoproteiin, mis sai maksahaiguse diagnostiliseks markeriks.
Radioaktiivsete ainete ja kantserogeensete süsivesinike abil saadi esimest korda kogu maailmas eksperimentaalsed pahaloomulised tuumorid ahvides.
Kemikaalide kantserogeenide uuring on toonud kaasa mitmeid saavutusi. 1937. aastal tõestati esimest korda kogu maailmas loomade kasvajate saamise võimalust vähktõve surmas olevate inimeste kudede ekstraktide kasutuselevõtmisega, mis oli aluseks endogeensete blastomogeensete ainete (L.M. Shabad) mõistele. Seda mõistet arendati edasi nii NSV Liidus (LM Shabad jt, M.O. Rauschenbakh) kui ka välismaal (Lakassan, Boyland).
Kantserogeensete süsivesinike uurimine on viinud täpsete kvantitatiivsete meetodite väljatöötamiseni nende erinevate keskkonnakomponentide avastamiseks. Nende uuringute tulemuste põhjal on välja töötatud mitmeid soovitusi vähi ennetamiseks.
Katse-ja kliiniline töö kasvaja kemoteraapia on omandanud suurima võimaluse. Kasvajate (kirurgiline ja kiiritus) ravimise traditsioonilistele meetoditele lisati meditsiiniline ravi. See uus onkoloogia haru õitseb ja annab juba märkimisväärseid tulemusi. Uute vähivastaste ravimite süntees ja eksperimentaalne uuring koos korralikult organiseeritud kooperatiivse testimise süsteemiga (paljudes kliinikus samal ajal) ja kontrollitud tingimustes lubavad tuumori kemoteraapiale uusi edusamme.
Venemaal oli esimene onkoloogiline asutus kasvajate raviks Instituut. Morozov, mis põhineb eraõiguslikel fondidel 1903. aastal Moskvas. Nõukogude ajal reorganiseeriti see täielikult 75-aastasele Moskva vähiteaduse instituudile, nimeks PA. Herzen - üks Moskva onkoloogide kooli asutajatest. 1926. aastal N.N. Petrova asutas Leningradi Onkoloogia Instituudi, nüüd kandes tema nime. Aastal 1951 asutati Moskvas Moskvas asutatud Eksperimentaalse ja Kliinilise Onkoloogia Instituut, nüüd Venemaa Teaduste Akadeemia vähiuuringute keskus, mille nime sai tema esimene direktor NN Blokhin. Onkoloogia instituudid töötavad ka Kiievis, Minskis, Almatõ, Taškendis, Jerevanis, Tbilisis, Bakuus, Rostovis ja muudes linnades.
Venemaal on välja töötatud selge süsteem onkoloogilise ravi korraldamiseks. See on kasvajate ennetamiseks, nende varajaseks avastamiseks ja kõige tõhusamate ravimeetodite väljatöötamiseks mõeldud meetmete kogum. Onkoloogiliste instituutide juhitud süsteem tugineb suurtele (umbes 250) onkoloogilistele apteekidele. Uuringud onkoloogia instituutides, samuti röntgen-radioloogia instituudis, koolitatakse onkolooge magistri- ja elukohaõppes. Arstide paranemist teostavad arstide (nüüd Postgraduate Education Academy) arstiteaduse täiendõppe instituudid onkoloogia osakonnad.
Aastal 1954 toimus kogu-liidu (nüüdseks vene) onkoloogide teaduslik ühing. Selle ühiskonna filiaalid töötavad paljudes piirkondades, kuigi nüüd on teatud majanduslike asjaolude tõttu paljud neist autonoomiast ja organiseerinud onkoloogide piirkondlikke ühendusi. Piirkondlikud ja vabariiklikud konverentsid korraldatakse koos onkoloogiliste instituutidega. Venemaa Onkoloogide Selts korraldab kongresse ja konverentse, samuti Rahvusvahelise Vähiliidu liige, mis ühendab enamiku maailma riikide onkolooge.
Maailma Terviseorganisatsioonil (WHO) on spetsiaalne vähiosakond, mis on juba aastaid asutatud ja juhitud vene onkoloogide poolt. Vene spetsialistid osalevad aktiivselt rahvusvahelistel kongressidel, töötavad Rahvusvahelise Vähiliidu Liidu, WHO ja IARC alaliste komisjonide ja komisjonide koosseisus, aktiivselt osaleda sümpoosionidel erinevate onkoloogiaprobleemide teemadel.
Vaatamata asjaolule, et pahaloomulised kasvajad on tuntud juba ammustest aegadest, onkoloogia (Kreeka oncos on kasvaja, logod on sõna, teadus) on noor teadus - mitte rohkem kui 100 aastat vana ning selle täielik areng algas alles XX sajandil. Selle peamised ülesanded: kasvajate põhjuste väljaselgitamine, ennetusmeetodite väljatöötamine, varajase äratundmise ja eduka ravi meetodid.
Esialgu kontsentreeris kasvajate ravi täielikult kirurgide kätes. Tulevikus hakati kiirgusravi meetodeid kasutama üha laialdasemalt, mis jääb pahatahtlike tuumorite lokaliseerimise valikuliseks valikuks. Lõpuks hakkas alates 20. sajandi 40. sajandist kasutama kasvajate meditsiinilist ravi. Praegu hakkab üha rohkem kasutama kõiki neid ravimeetodeid, sealhulgas immunoteraapiat.
Viimastel aastatel on onkoimoneoloogia, onkogeneetika (ja õigemini, ilmselt üldiselt öeldes vähktõve bioteraapia) saavutused hinganud uut hinget teadusest, uutest lootustest võidu üle selle haiguse. Uued vaktsiinid, vähktõve geeniteraapia uued meetodid on välja töötatud. Sõnad erinevatest riikidest, instituutidest ja onkoloogiakeskustest on nii palju, et mõnikord on raske kõiki uudiseid jälgida. On veel lootust, et Venemaa majandusprobleemide lahendamine aitab oluliselt kaasa vähktõve vastu võitlemisele.