Poolakad valmistavad pikkades supermarketites ette otsustava osa alkoholitarbimisest. Nii et see on tõesti kudumine? Paljud meist on veendunud, et see on odavam lugematutes võrguladudes. Oponente haarab mugavus, arvestatav hulk valikut ühe paigutusega, modernsus, lojaalsuslehed. Eraldi paljudes Poolas asuvates kohtades on praegu kanged üksikud kohutavad huvid, samas kui tammid otsivad asjata köögivilja-, galandi- või söödapaviljoni. Mina, kuid püüdleme ainulaadsete hüpermarketite mööduvuse poole. Möödan peamiselt kohalolijaid, sest kavatsen toetada oma maad. Ma jätan vahele supermarketid ja atmosfääri viljelemiseks ning mitte petmiseks. Raske kaubanduse korral on väärtused ainult illusiooniliselt madalamad. Tõsiasi, et meie tõug tõuseb, on silmnähtavaid reklaamikampaaniaid. Kuna aga vaatame neid tulemusi, näitab praegune olukord, et nad kasvavad ime läbi ja on väiksema kaaluga. Riiulitel regulaarselt esitatavate palade eest makstav summa ei ühti vöötkoodis sisalduvaga. Köögiviljad ja ka banaanid on ebaolulised olukorrad, mitu korda sellises klannis, kus varem oli kohustuslik liialdada. Paljude inimeste turul ei ole me ka keegi, kes küsiks beebit. Palju aega kaotatakse parkimisel või taskusambal. Turud lähevad läbi ja tainast metsikult aneemiline testleib. Viimastest motiividest jätan loomulikult vahele massikaubad ja ostlen pisikestes naabruskonna kioskites ning lisaks basaarides ka päris rahvuspoodides.