Ma ei ole vist kunagi uue aasta saabudes andnud enesele või kellelegi teisele lubadust, et muutun paremaks inimeseks või et lapsendan endale Aafrikast mõne malaariatõves lapsukese, kuid see aasta on mind tabanud mingi hullumeelne paanika, et kui ma nüüd homme hommikul oma tuba ei korista ära nii, et see lausa särab, jääb see terveks aastaks […]
Vaatasin vanaisa toa aknast välja, õues oli kõik nii hall ja tuhm. Kõrvaltoolile istub Clara oma hiiglasliku pulgakommiga. “Tahad ka sellist batuuti nagu naabritel, jah?” “Ei taha.” “Miks sa siis nii kurvalt aknast välja vaatad?”
On reede õhtu, normaalsed minuvanused lapsed joovad end kuskil rõõmsas tujus laua alla, kuid mina istun siin nagu leukeemias vanatoi, klapid peas ning vehin “Aarete saart” tõlkida, kusjuures ise mõeldes, et see on huvitavaim tegevus terve maamuna peal. Ehk siis… Jumal, kui sa olemas oled, surma mind kohe piksenoolega.
Mulle ei meeldi jõulud sellepärast, et siis oleks kõik justkui kohustatud hästi käituma. Kui paar päeva enne jõule olin ma sunnitud keset ööd mõneks ajaks kodunt lahkuma, siis jõuluhommikul kõik kallistasid, jagasid kinke ning mängisid, nagu me oleks õige õnnelikum perekond maamunal. Ühe päeva pärast jõule veetsin kodunt eemal ning oh üllatust, niikui uksest sisse […]