Poliitikute kalduvus eelistada iseenda erakonnaga seotud ettevõtmisi hakkab silma nüüdki. Nii teame ajakirjanike tubli töö tulemusena, et 1,6 miljonist eurost Keskerakonna poolt jagatavast rahast läheb erakonna liikmetega seotud äriühingutele 578 000. Ligi kolmandik jagatavast liigub nn omadele ka Isamaa puhul. Kas lahkel käel ka muude erakondade liikmete ettevõtmistesse panustav EKRE on seejuures meeldiv erand, sõltub aga sellest, kas uskuda võimalike tagatoa kokkulepete olemasolusse või mitte. Küll aga on lähiminevikust teada juhtum, kus 100 000 euro väärtuses EKRE-le mõeldud katuseraha jagati mingil põhjusel hoopis Keskerakonna nime alt. Siit koorub välja huvitav paradoks, kus riigieelarve üheks läbipaistvamaks osaks peetud katuseraha on sellele pühendatud suure tähelepanu tõttu eriti atraktiivseks sihtmärgiks poliitilistele sahkerdamistele.
Samavõrra tõrksad oleme tunnustama Reformierakonda, kes loobub katuseraha jagamisest küll mitmendat aastat järjest, ent on valgustatuse saavutanud alles opositsioonipingil istudes, kus jagamiseks antaksegi piltlikult öeldes vaid riismed. Tühjalt kõlab ka 200 000 eurot enda käsutusse saanud sotside õigustus, et kuna riigieelarves tõmmati regionaalsed toetused kokku, siis tundus see olevat hea võimalus neile pisutki tagasi anda. Suures plaanis jõuab liiga suur osa toetustest Tallinna ja Tartusse, et katuseraha pidada kuidagigi tõhusaks regionaalset ebavõrdsust vähendavaks meetmeks. Rääkimata sellest, et parlamendi liikmed ei esindagi üksnes oma piirkonna valijate huve, vaid on kogu rahva esindajad.
Leida tuleb seega parem lahendus, ja mitte jääda kinni sellesse, et selle rahanatukese omavoliline jagamine on üldse ainus võimalus, kuidas opositsioon saab riigieelarve kokkupanekul sõna sekka öelda.