Oleme oma lehel mitu korda rääkinud erinevatest lähenemistest õppimisele; me joonistasime üles hea õppe 10 reeglit (aga ka halb uuring), võrdles kontseptuaalsete kaartide korduv ülevaatamine ja koostamine, loetlenud mitu strateegia mõistmise strateegiad ja võrreldi erinevad õppimisviisid düsleksia korral.
Seekord räägime hoopis ülikooliõpilastel õppimisviisidest ja teeme seda, tutvustades teile hiljutist uurimistööd, mis meie arvates pakub suurt huvi.
Teadusuuringud
Teadlaste rühm Hollandis[1] otsustas võrrelda 3 erinevat pikaajalise õppe moodust: küsimuste loomine slaididel, mida õpilane uurib, küsimustele vastamine on uuringu käigus slaididel eelnevalt määratletud ja läbivaatamist.
Nende kolme modaalsuse mõju testimiseks jagasid teadlased 3 ülikooli tudengist koosneva rühma 88 alarühma, millest igaüks läbis ühe kolmest eespool nimetatud õppevormist.
Nädala pärast tulid õpilased uuris üllatusena võrreldes uuringus õpituga. Eksam hõlmas mõlematõpikontseptsioonid esinevad loetavatel slaididel (faktiline õpe) ja oskus neid mõisteid rakendada (teadmiste edasiandmine).
tulemused
Võrreldes ainult uuritud mõistete ülevaadetel põhineva uuringu modaalsusega keskenduti lähenemises põlvkond küsimusi õpilase poolt ja see, kellele keskendus vastus etteantud küsimustele kaasa a rohkem õppimist uuritud slaididel esinevatest mõistetest. Lisaks sellele oli neid mõisteid kergemini üldistada muudesse olukordadesse (teadmiste edasiandmine).
Järeldused
Näib, et proaktiivne moodus uuringus viib kiirem ja kestvam õppimine võrreldes lähenemisviisiga, mis põhineb lihtsal korduval lugemisel (liiga sageli). Eriti juhtuks see siis, kui lähenemine põhineks õpitu pideval enesetestimisel.
Pealegi näib, et see viis viiks mõistete sügavama mõistmiseni, mis oleks selgesõnalisem, võimaldades paremini neid üldistada ka teistsugustes olukordades ja olukordades; see poleks ainult võime meelde jätta.