13. märts 2014 kell 11:30
ÜRO väitel on kaks kõige suuremat inimkonda ähvardavat ohtu kliimamuutus ja uute nakkushaiguste esiletulek. Praegu lähenetakse nakkushaigustele peamiselt sekundaarse ennetuse kaudu, püüdes vähendada tulevaste potentsiaalsete haiguste mõju. Aga kuidas oleks võimalik ennetada pandeemiliste viiruste levikut üleüldiselt? Selleks peaks meenutama, kuidas nakkushaigused üldse alguse on saanud. Ameerika teadlane Michael Greger on arvamusel, et nakkushaigused tulid meile koos loomade kodustamisega ning tänapäevalgi jätkub see trend, et uued rasked nakkushaigused jõuavad meieni eelkõige loomariigist.
Inimeste evolutsioonis on nakkushaigused suhteliselt uus surma põhjus. Esimesed nakkushaigused hakkasid levima umbes 10 000 aastat tagasi, ajal, mil inimesed hakkasid loomi kodustama. Lehmade ja lammaste kodustamisega kaasnes veiste katk, mis inimestele ülekandudes muutus leetriteks. Rõuged pärinevad tõenäoliselt kaamelitelt, läkaköha sigadelt, kõhutüüfus kanadelt, gripp partidelt ja tavalised külmetushaigused hobustelt.
Professor Jared Diamond on oma raamatus “Guns, germs and steel” selgitanud, miks eurooplaste haigused hävitasid suure hulga põlisameeriklasi, kuid vastupidist ei juhtunud. Põlisameeriklastel ei esinenud selliseid katkuna levivaid nakkushaigusi nagu Euroopas, sest nad ei kodustanud samal moel loomi.
Teine etapp uute haiguste avastamisel algas 18. ja 19. sajandil tööstusrevolutsiooni käigus, kui hakkasid levima n-ö tsivilisatsiooni haigused – diabeet, ülekaalulisus, vähk jt. Kuid 20. sajandi keskpaigas arvati, et nakkushaiguste ajastu on läbi saanud ja need on kas vaktsiinide või ravimite abil kontrolli alla saadud.
Kuid alates 1975. aastast on uute nakkushaiguste hulk ja nendesse suremine taas tõusmas. Viimase kolmekümne aasta jooksul on avastatud enneolematul hulgal uusi haigusi, peamiselt viiruslikke, ning see tõusev trend on pannud teadlasi muretsema, et meid ootab ees nakkushaiguste epideemia. Rahvatervise ajaloos nimetatakse seda uute haiguste kolmandaks ajastuks ning enamik uusi haigusi pärineb taas loomadelt. Kuid me kodustasime need loomad rohkem kui 10 000 aastat tagasi, mis siis vahepeal muutunud on?
Oleme muutnud loomade elutingimusi
Näiteks Lyme’i tõbi ehk Lyme’i borrelioos on olemas olnud juba aastatuhandeid, kuid alles viimase kümne aasta jooksul saanud inimestele probleemiks. Lyme’i tõbe kannavad edasi puugid, kuid haiguse algne kandja on metshiir. Metshiirte populatsioon oli tänu metsakiskjatele kontrolli all, kuid inimese sekkumine loodusesse on muutnud populatsiooni tasakaalu ja koos hiirte arvu suurenemisega on suurenenud ka haigust kandvate puukide hulk.
Vihmametsade raiumine karjakasvatuse edendamiseks ja puidu saamiseks on meid tutvustanud mitme uue viirusega, sealhulgas näiteks ebola viirus, mis põhjustab ülirasket ebola haigust ehk hemorraagilist palavikku, mis tapab 50–90% haigestunutest. Vihmametsade raiumisel kasutatav tööjõud sõltus suures osas kohapeal saadavast metsloomade lihast, sealhulgas primaatide ja ohustatud liikide lihast. Tarbides söögiks suuri primaate, kes on meile geneetiliselt väga sarnased, võib see omamoodi kannibalism viia meid kokku viirustega, mis oskavad eriti hästi kohanduda uue peremeesorganismi – inimesega. Viimased ebola juhtumid pärinevad näiteks toiduks kütitud suurtelt ahvidelt.
Ebola on üks raskemaid, kuid mitte sugugi kõige enam levinud viiruseid, mille me oleme saanud ahvidelt. HIV inimesteni jõudmise kohta on üks peamiseid teooriaid see, et inimene nakatus kokkupuute tõttu suurte ahvide vere ja väljaheidetega, küttides neid toiduks.
Metsloomade pidamine vangistuses
Metsloomi on jahitud aastatuhandeid, kuid mitte kunagi nii laialdaselt nagu praegu. Kuna metsloomade liha järele on nõudlus suurem, kui jahimehed pakkuda suudavad, siis on hakatud mitmeid metsloomi pidama kitsastes vangistustingimustes lihtsalt selleks, et müüa neid söögiks. Mitmed uued viirused on alguse saanud Aasiast. Näiteks SARS viiruse üheks võimalikuks allikaks peetakse tsiibetkasse, kes toodavad maailma kõige kallimat kohvi. Neid peetakse kitsastes tingimustes ja söödetakse kohviubadega, mis seejärel nende väljaheidetest uuesti välja korjatakse ning maailma üheks väärtulikumaks kohviks jahvatatakse. SARS väljendub ägeda kopsupõletikuna ning on põhjustanud rohkem kui 1000 surmajuhtumit. Kas eriline kohv ja tuhanded halbades tingimustes peetavad loomad on seda väärt?
Nakkushaigused levivad metsloomadelt inimestele nii lihasöömise kui ka lemmikloomana pidamise puhul. Lemmikloomakaubandus tõi näiteks ahvirõuged Lääne-Aafrika džunglitest Wisconsini osariiki. Lemmikloomadena sissetoodud linnud on levitanud mitmeid viiruseid, mis on surmavaks osutunud. Lihakaubandus ja metsloomade kodustamine on oluline uute viiruste allikas, kuid kõige suurem põhjus uute viiruste tekkel on maailmas aina tõusev nõudlus loomse valgu järele, ning see, mida tööstused selle jaoks teevad.
Tõusev nõudlus loomse valgu järele
Loomi peetakse väga kitsastes tingimuste. Rohkem kui pool maailma munakanadest elavad tillukestes puurides hiiglaslikes pimedates laohoonetes. Umbes pooled maailma sigadest on kokku pressitud intensiivkasvatuse tingimustesse. Need uut tüüpi loomapidamise tingimused esindavad kõige suuremat muutust inimeste ja loomade suhetes viimase 10 000 aasta jooksul ning ei ole ime, et see on suurepärane paljunemistingimus uutele viirustele ja bakteritele. Need on algselt tavalised kahjutud soolestiku mikrofloora bakterid. Kuid äärmusliku stressi tingimustes liiga kitsastes oludes ja antibiootikumidega rikastatud toidu tõttu muteeruvad need inimestele ja loomadele surmavateks mikroorganismideks.
Me oleme võtnud looduslikult herbivoorid ning muutnud nad karnivoorideks ja kannibalideks, söötes neile tapamajadest üle jäänud jääkprodukte. Võtame haiged loomad, kes ei suuda ise enam kõndida ning söödame neid inimestele. Kas on ime, et nn hullulehmatõbi on levinud nii loomadele kui ka inimestele. Farmiloomadele söödetakse igal aastal lihtsalt kasvu parandamiseks miljoneid tonne antibiootikume ning tänu sellele on arstidel aina vähem valikuid, mille abil ravida inimesi, kuna bakterid muutuvad aina enam ravimresistentseteks.
Miks peetakse linnugrippi ohtlikuks
Praegu peetakse kõige suuremaks ohuks inimkonnale gripiviiruse muteerumist, kuna see on väga nakkumisvõimeline. Gripiviirused on inimestel olnud umbes 45 000 aastat. Linnugripi H5N1 kohta tõsteti suurt kära, kuna see levis väga kiiresti väga kaugele. Kuid tegelikult osutus see surmavaks vaid paarisaja inimese jaoks. Millest nii suur kära? Viimane kord, kui linnuviirus levis inimesele, tõi see kaasa ühe ajaloo suurema haiguspuhangu 1918. aastal. See levis paari nädalaga üle Põhja-Ameerika, sellesse haigestus 25% elanikkonnast ning see tõi kaasa ligikaudu 50–100 miljonit hukkunut, kusjuures erinevalt praegustest viirustest, ei surnud mitte ainult haiged ja nõrgad, vaid täies elujõus inimesed. Tänapäevase infrastruktuuri tingimustes oleks sellise viirus levimine mitu korda kiirem ning ohvrite arv mitu korda suurem.
Viirustest räägitakse kui looduskatastroofidest, mille üle meil puudub kontroll. Kuid tegelikult on palju suurem tõenäosus, et järgmine viirus on inimeste endi süül tekkinud. Veel kümme aastat tagasi ei esinenud juhtumeid, kus linnuviirus oleks inimesele üle kandunud. Kuid tänapäeval on linnuliha ja munatööstuste kaudu tekkinud nakatumisjuhtumeid aastas tuhandeid ja see number aina suureneb. Ja selle põhjuseks on see, et oleme muutnud viisi, kuidas linde peetakse. Ühes farmis võib olla 10 miljonit lindu. See on 10 miljonit uut võimalust linnuviirustel levida ja muteeruda. Kanafarmid on nagu viiruste inkubaator ning mida suurem on nõudlus odava kanaliha järele, seda suurem on risk järgmise inimeselt inimesele leviva linnugripi viiruse väljaarenemiseks.
Vabapidamisel linnud on vähem vastuvõtlikud viirustele
Sageli arvatakse, et väljas vaba õhu käes olevad linnud on viirustele rohkem vastuvõtlikud, kuna nad võivad neid saada rändlindudelt, vastupidiselt farmilindudele, kes on välismõjude eest kaitstud ja seetõttu ka väiksema nakatumisriskiga. Tegelikud uuringud aga näitavad täpselt vastupidist. Farmilindudel on neli korda suurem tõenäosus nakatuda mõne gripitüvega. See võib alguse saada ohutust seedemikrofloora bakterist, mis ekstreemse stressi ja mustuse tingimustes muteerub. Sisetingimustes on levimine ühelt linnult teisele mitu korda kiirem kui väljas, kus linnud ei ole nii tihedalt koos. Samuti aitab väljas päikese UV-kiirgus viiruseid hävitada – kõigest pool tundi UV-kiirgust hävitab viiruse, mis võib varjus püsida elus päevi ja niiske sõnniku sees nädalaid.
Kanalihatööstus ei ole muidugi õnnelik selle väljavaate üle, et nende kasumi teenimise vahend võib olla ülemaailmse pandeemia allikaks. Tööstused naeruvääristavad ja lükkavad tagasi selliseid väiteid ning maineka Poultry ajakirja peatoimetaja on oma veerus kirjutanud, et ta tunneb rohkem muret, et pandeemia korral ei ole enam kanu keda süüa, kui et pole enam inimesi, kes neid kanu sööks.
Kanafarmide bioohutuse eeskirjad on enam kui puudulikud ning kui uus viirus pääseks valla, siis ei oleks ka ohutusreeglite karmistamisest erilist kasu, sest linnuviirused kannavad edasi isegi kärbsed. Praegu lastakse ohutuseeskirju aga pigem lõdvemaks, kuna tööstuste peamine eesmärk on kulude vähendamine ja kasumi suurendamine. Kas me tahame riskida miljonite inimeste eludega selle nimel, et meil jätkuks odavat kanaliha?
Loomade pidamise tingimused peavad muutuma globaalses mastaabis
Ainus viis pandeemia tekke ohtu vähendada on kanapidamise tingimuste täielik muutmine – üleminek suurfarmidelt tagasi väiksemate vabapidamisel farmide peale. Selleks aga peavad inimesed kaaluma võimalust, mis näib läänemaailmas ennekuulmatu – kanaliha söömise piiramist! Loodetavasti ei pea selleks valla pääsema pandeemia, et inimesed mõistaksid, kui oluline see küsimus on.
See, kuidas me kohtleme loomi, on tähtis globaalses mastaabis. Kogu loomade ja inimeste omavaheline suhtlus tuleb üle vaadata, sest uute katkude väljaarenemise ajastul on meie ümber miljardeid väikseid karvaseid või sulelisi katseklaase, milles uued viirused muteeruvad ja muudavad vormi. Kuid selle sünge väljavaatega kaasneb ka lootus: kui inimese käitumine on põhjustanud uute haiguste tekke, siis inimese käitumise muutumine saab neid tulevikus ka ennetada.
Foto: phys.org
Toimetas Katrin Suik