Sõna “tasuta” oleks nüüd nagu mingi võlusõna – ütled selle ja inimeste mõtlemis- ning mäletamisvõime kaob, töögraafikud, ootamatud, aga hädavajalikud sõidud kaovad, üldse elu hõljub nagu mingil Tasutamaal.
Kas keegi ei vaevunud enne või vähemalt siis nüüd küsima reaalsete inimeste käest, kes on olukorraga rohkem kui hästi kursis ja väga tihti ka bussidest sõltuvad?
Kas see oli vabariigis suur üllatus, et tööpäevad kestavad paljudel kella 17-ni?
Ametnikud, suurte ümberkorralduste tegijad “arvavad” midagi. Isegi need paberi ja pastakaga tehtud uuringud bussides ei pea paika, sest arvestati vaid bussist pileti ostnud inimesi. Kuukaartide, sooduskaartidega sõitjaid paberil ei arvestatud, sest seda ei loetud otsese kasu alla.
Mida teevad siis nüüd need bussijuhid 2-3-tunniste pauside ajal? Sõidavad teisi liine vahepeal?
Busside sõidugraafikud on igal postil erinevad – erinevad kellaajad, bussiliini nimetused ja mis peamine, päevad on kõige viimases tulbas, kenasti helehalliga kirjutatud.
Internetiportaalides on kas aegunud või tegelikkusele mitte vastavad andmed. Helistad kuhugi, mitte õelusest, vaid inimlikust vajadusest, ja siis “hakkad saama”.
Infotelefonidele vastavad iga päev eri “neiud” – mina ei tea, lugege plaanist! (No plaani ma ju lugesingi.) Ma annan toru teisele töötajale. Ups, mul ei avanegi see tabel. Ah ei olegi “kuni” märk või!? Aa, siis peaks vist koma olema. Mina ei tea, miks see buss ei tulnud, mul arvutis sõidab (!?) jne.
PANGE PALUN vähemalt Haapsalu linna postidel olevatel sõiduplaanidel siis kohe kellaaja taha, et see buss sõidab nädalas korra või mis iganes. Võib tore olla kuskil kaugel kabinetis vaadata reas jooksvaid kellaaegu, aga inimestel on vaja tööl käia ja elada, mitte mõistatada ning helistada.
A. Ladvat võib ainult tänada – on vähemalt keegi, kes natukenegi süveneb ja lahendusi püüab leida. Inimesed, kellest palju ei sõltu, enne kui me ei kogune meeleavalduseks või näiteks “bussiketiks”, kraaklevad ja solvavad sotsiaalmeedias. Mõistmine saabub alles siis, kui on vaja endal näiteks arsti juurde jõuda kindlaks kellaajaks. Meie valitud ametnikud, poliitikud (“seisame teie eest”) oleks justkui haihtunud, tummaks jäänud – ilmselt elavadki õnnelikult Tasutamaal.
Pisut ka uutest imeilusatest bussidest ja bussijuhtidest. Usun, et 30 aastat sõitjakogemusi annab selleks õiguse. Aastaid ei saanud bussijuhid peatusest ära ja peatusesse sõites teha seda sujuvalt “sest bussid ongi sellise äkilise pidurdussüsteemiga”. Inimesed siis ruttasid istuma, siksakitasid postidest hoides tagumistesse pinkidesse, lapsevankriga emad katsusid vankri ja enda kuidagi millegi vahele kiirelt kinnitada jne. Sellele vaatamata inimesed ja asjad kukkusid, bussijuhid aga vaatasid pingsalt vasakule. Uued ilusad bussid (liin nr 2 nt.) on täisumbsed, uut kummi ja keemia haisu täis, õhumolekulid siia enam ei mahu. Inimene palub bussijuhil midagi ette võtta, et natukenegi õhku salongi pääseks. Vastus: “Kas maaa peaaan seda õhku kotiga sulle tooma vä?”.
Validaatorid on esi- ja keskmise ukse juures. On ju tasuta sõit, oh seda õnne, avatakse vaid esiuks ja kui sa järjekorra vältimiseks või raskete kottide ära panemiseks ja siis kaardi valideerimiseks bussijuhist möödud, kostub tige “kuhu sa oma arust lähed?”. Aga tõesti, KUHU siis seal bussis nii väga minna on või kaduda, bussid on ju nüüd nii ilusad ja TASUTA ka veel ja inimesed on ilusad ning õnnelikud.
Kersti Brant
Haapsalu elanik