Kriitilisemad kohad on nüüd kenasti uued kasetohupaigad peale saanud, mis tähendab, et ka selles osa saame sügisele ja talvele veidi rahulikuma südamega vastu minna. Kui rauaajal läks mees metsa, varus palgid ja hakkas maja ehitama, siis tänapäeval käivad asjad veidi teisiti.
Foto: Ilmar Saabas Maaelust kauged inimesed, nagu siinkirjutaja, näevad ehk aeg-ajalt tee ääres mäletsevaid toredaid vatitupsu moodi lambaid ja kujutavad ette, kui mõnusaid lõngakerasid võib nende villast saada. Sokke, kindaid, kampsuneid!
Tegelikult ei tehta Eesti lammaste villast peaaegu üldse lõnga. Aja jooksul on villast kujunenud pigem lambaliha tootmise kaasprodukt, millest kasvatajad püüavad võimalikult lihtsa vaevaga vabaneda.
Me sööme hullemini kui meie esivanemad Tagasi põhitõdede juurde Me sööme hullemini kui meie esivanemad Kuna meie suur rahvas pakub rikkalikult toitu, on raske uskuda, et heal järjel olevad inimesed võivad alatoidetud saada, hoolimata sellest, et nad söövad vähemalt kolm korda päevas. See probleem ei arene mitte selle tõttu, kui palju toitu me sööme, vaid selle kvaliteedi tõttu, kuna enamikul inimestel on ebakvaliteetne toitumine mitmekesisuse puudumine. Inimese toitumise hetkeseis Samade toitude päevast päeva söömine võib olla lihtne ja enamasti on need toidud töödeldud ja ilma toitaineteta.
Üksikud tublimad kasutavad seda multšiks. See tähendab, et kui Eesti lambad kasvatavad aastas umbes kilogrammi villa, siis sellest umbes kilo läheb igal aastal raisku.
Paradoksaalselt impordime samal ajal teistest riikidest tonni villa aastas.
See on ühtlasema kvaliteediga ja sobib paremini siinsetele tööstusseadmetele. Näiteks ka Tallinna vanalinnas turistidele pakutav Eesti käsitöö on tehtud välismaisest villast, kinnitab Eesti kunstiakadeemia EKA doktorant ja tekstiilikunstnik Katrin Kabun.
Ta on ise uurinud eesti maalambaid ja töötab välja interjöörilahendusi, et kasutada ära need tonni villa, millega võiks nende äraviskamise asemel asendada hoopis naftast toodetud materjale. Edasi lugemiseks:.