Huviga ootan de Bodardi esimest eestindust, senikaua siis murran hambaid ingliskeelsete lühilugudega.
Et siis järjekordne kaguaasialiku fiilinguga ulmelugu, kus alamrahvas on vabastanud end impeeriumi ikkest. Ainult et … revolutsioon ei kuku kunagi välja nii nagu seda võitlustuhinas ette nähakse – ajalugu ei saa täielikult ära kaotada (muidugi, seda on veel nüüdisajalgi püütud ikka ja jälle teha, olgu siis religioossetel või poliitilistel põhjustel). Nii ka siinses revolutsioonis tekib küsimus, et kuidas hiljem pärandiga toimia. Noh, ja siinset pärandit esindavad kõiksugu botid, mis ühiskonda töökorras hoiavad (kerge sarnasus Yoon Ha Lee ja Ann Leckie triloogiatega).
Niisiis keerukast ulmekeskkonnast hoolimata üsna igiomane probleem, millega iga muutust (no näiteks okupatsiooni) kogenud ühiskond rohkem või vähem kokku puutub. Eks mingil moel võiks seda nimetada ka postkolonialistlikuks kirjanduseks.