Fear Before the March of Flames
Ajalugu[muuda | redigeeri lähteteksti]
Pärast võitu oma kõrgkooli bändide võistlusel, oma lindistuse välja andmist ning kodulinna ümber showde tegemist, mõtles pop-punk bänd, et on aeg muutuseks. Adam Fisher, Brandon Proff ja Mike Madruga otsustasid otsast alata koos oma armastatud sõbra Dave Marioniga. Kiirelt end Denveri underground muusika tegevuspaika sisse seadmas, lasid nad 2003. aastal välja Rice Recordsiga oma esimese albumi "Odd How People Shake". Kogudes tuntust väljaspool Coloradot tegid nad lepingu esinduslikuma Equal Vision Records-iga, kes lasid 2004. aastal taas välja Fear Before The March Of Flames´i debüüdi. See oli peamiselt samas joones post-hardcore´iga, millelel oli miksitud karjuvaid vokaale David Michael Marion´i poolt ning puhast laulmist Adam Rupert Fisherilt. Instrumentaalset tööd "Odd How People Shake'l" on kõige paremini kirjeldatud kui tüüpilist meloodilist metalcore´i ning on räägitud, et iga laul albumil põhineb mingist filmist ("Sarah Goldfarb, Where are Your Manners?", näiteks, on väidetavalt "Requiem for a Dream´ist", samas kui nende teise albumi "Art Damage" laul "The Story of the Curious Oysters´il" on rohkem tegemist Disney filmi "Alice in Wonderland'ga". Nende teine album "Art Damage" lasti välja Equal Vision Recordsi poolt septembris 2004. "Art Damage" on palju raskem ja tumedam kui nende debüüt; bänd jättis maha relatiivsed lihtsuse ja väsimuse oma instrumentaalselt töölt esimeselt albumilt. Seda tänu lihvimisvõimelisustega iseloomustatavaid bände nagu Converge ja Every Time I Die. Liites virtuaalselt kõik karjutud vokaalid koos erandi, veidra koori- või värsiosaga.
Kriitikaline konsensus tundub soosivat nende uut suunda ning kontsertidel mängib bänd vaid mõne üksiku laulu oma debüüdilt. Kui sedagi. Oma kodulehel rõhutavad nad selgesõnaliselt oma seisukorda, et nad ei mängi üht omapärast laulu oma debüüdilt "On the Brightside, She Could Choke". Sellel on kõige esinduslikumad elemendid emost nende kõikide lugude peale kokku, see võibki olla põhjus, miks bänd selle mängimisse nii vastuolulikult suhtub.
Nende 2006. aasta septembris ilmunud album "The Always Open Mouth" on märgatavalt teistsuguse saundiga kui eelmised salvestused. See album sisaldab palju rohkem eksperimentaalset poolt, millel on rohkem tunderõhku antiphony'l eeslaulja ja kitarristi Adam Fisher´i vahel ning märkimisväärselt vähem karjumist. See toob esile kitarri akordide kihilisust (teine kitarrist lisandus bändi veidi enne albumi lindistamist) ja palju elektroonilisi helisid, mida kasutati raskelt väärastunud või muul moel mõjutatud kitarri ja süntesaatoreid või järjendajaid ja trummimasinaid, mis andsid rohkem industriali tunnet. Tulemusena pole see album nii raske ja kiire kui eelmised albumid, aga selle asemel on see rohkem eksperimentaalne ning hästi tehtud.