TREENERITE TASEMEKOOLITUS
LASKMINE
LASKESPORT MAAILMAS JA EESTIS
OHUTUSNÕUDED RELVADE KÄSITLEMISEL LASKURI ETTEVALMISTUSE ALUSED
TREENERI OSA LASKURI ETTEVALMISTAMISEL ÕPETAMISE MEETODID
LASKURI PSÜHHOLOOGILINE ETTEVALMISTUS PÜSSIALAD JA LASKEASENDID
LASKESPORT MAAILMAS JA EESTIS
OHUTUSNÕUDED RELVADE KÄSITLEMISEL LASKURI ETTEVALMISTUSE ALUSED
TREENERI OSA LASKURI ETTEVALMISTAMISEL ÕPETAMISE MEETODID
LASKURI PSÜHHOLOOGILINE ETTEVALMISTUS PÜSSIALAD JA LASKEASENDID
PÜSTOLIST LASKMINE LIIKUVA MÄRGI ALAD
ÜLEVAADE AHILASKEALADEST
LASKEÜRITUSTE KORRALDAMISE LUSED TREENER VÕISTLUSE EEL, KESTEL -JÄREL ESMAABI LASKEVIGASTUSTE KORRAL RELVASEADUS
J
A
- ,
PÜSTOLIST LASKMINE LIIKUVA MÄRGI ALAD
ÜLEVAADE AHILASKEALADEST
LASKEÜRITUSTE KORRALDAMISE LUSED TREENER VÕISTLUSE EEL, KESTEL -JÄREL ESMAABI LASKEVIGASTUSTE KORRAL RELVASEADUS
J
A
- ,
LASKMINE
Projekti rahastavad Euroopa Sotsiaalfond ja Eesti Vabariigi Haridus- ja Teadusministeerium riikliku arengukava meetme “Tööjõu paindlikkust, toimetulekut ja elukestvat õpet tagav ning kõigile kättesaadav haridussüsteem”
raames.
Projekti viib läbi Eesti Olümpiakomitee, partner ja kaasrahastaja on Haridus- ja Teadusministeerium.
Eesti Olümpiakomitee ja EestiLaskurliidu väljaanne. Õpik on vastavuses Eesti Laskurliidu ja Eesti Olümpiako- mitee kinnitatud õppekavadega. Õpik on piiranguteta kasutamiseks lasketreenerite koolitustel.
Tiraaž 300 eksemplari Kujundanud Marika Piip Keeletoimetaja Tene Hook Trükk Sunprint Invest
ISBN 978-9985-9808-2-8
Materjalide koostajad: Jüri Talu ja Mati Mark
Kaanel: Jahilaskmise kaarraja harjutuses (Zagrebis, 3. augustil 2006) maailmameistriks tulnud Andrei Inešin.
LASKESPORT MAAILMAS JA EESTIS ... 5
OHUTUSNÕUDED RELVADE KÄSITSEMISEL ... 9
LASKURI ETTEVALMISTUSE ALUSED ... 11
TREENERI OSA LASKURI ETTEVALMISTAMISEL ... 14
LASKURI PSÜHHOLOOGILINE ETTEVALMISTUS ... 25
PÜSSIALAD JA LASKEASENDID ... 30
PÜSTOLIST LASKMINE ... 36
LIIKUVA MÄRGI ALAD ... 40
ÜLEVAADE JAHILASKEALADEST ... 43
LASKEÜRITUSTE KORRALDAMISE ALUSED ... 53
TREENERI TEGEVUS VÕISTLUSE EEL, KESTEL NING JÄREL ... 55
ESMAABI LASKEVIGASTUSTE KORRAL ... 57
RELVASEADUS ... 64
KASUTATUD KIRJANDUS... 69
LASKESPORT MAAILMAS JA EESTIS
RAHVUSVAHELISED LASKESPORDIORGANISATSIOONID
Tulirelvade ajalugu maailmas on sajanditepikkune ja ikka on inimkonnale täpne laskmine huvi pakkunud. Va- rasematel aastatel toimus see stiihiliselt, kuid viimase saja aasta jooksul on tekkinud hulk mitmesuguseid las- kespordiorganisatsioone, mis ühendavad eri riikide laskureid. Teadaolevalt on praegu maailmas seitse ülemaa- ilmset laskespordiorganisatsiooni, nendele lisaks veel maailmajagude konföderatsioonid.
ISSF (International Shooting Sport Federation) on ülemaailmsetest laskespordiorganisatsioonidest kõige vanem.
Asutati 1907 ning asutajaliikmeteks olid kaheksa riigi rahvuslikud laskespordiorganisatsioonid. Aastakümneid tegutseti UIT (Union Internationale des Federations et Associations Nationales de Tir) nime all ja alles 1998.
aastal vahetas organisatsioon oma nime, sest sisuliselt oli tegemist föderatsiooniga. ISSF toetub oma tegevuses maailmajagude laskespordi konföderatsioonidele, kes korraldavad oma maailmajao meistrivõistlusi ning kooli- tusüritusi. Laskmine on olnud kõigi nüüdisaegsete olümpiamängude võistluskavas alates 1896. aasta Ateenast, seega juba enne UIT asutamist. Aja jooksul on tehtud muudatusi võistlusprogrammis. Varem toimusid MM- võistlused igal aastal, 1931. aastast alates kahe aasta järel ning alates 1954. aastast nelja aasta järel. Vaid jahilas- kealadel toimub MM kahe aasta järel. Võistlusalade ning võistlejate arv on palju suurem, kui seda võimaldab äärmuseni piiratud olümpiaprogramm. Praegu kuulub olümpiaprogrammi 16 võistlusala, ISSFi liikmete arv on üle 160. Eesti võeti UIT liikmeks 1931. aastal ning Eesti laskurid on maailmameistrivõistlustel rohkesti medaleid võitnud, neist enamiku möödunud sajandi kolmekümnendatel aastatel. Viimase medali, kuldse võitis Andrei Inešin kaarrajal 2006. aasta suvel Zagrebis.
Teised rahvusvahelised laskespordiorganisatsioonid Rahvusvahelise Olümpiakomitee (ROK) liikmeskonda ei kuulu ega ole olümpiamängudel esindatud.
MLAIC (Muzzle Loaders Associations International Committee) tekkis Ameerikas 1930ndate algul ja levis peagi Eu- roopasse. MLAICi võistlusprogrammis on nii püstoli-, püssi- kui ka haavlipüssialasid ja kõigis neist on kaks võistlusklassi: originaalid ning replikad (originaalmudelite hiljem valmistatud koopiad). Lastakse püstolilehte nii püstolitest 25 m distantsil kui ka püssidest 50–100 m distantsil. Kõigil relvaklassidel on ajaloolised nimetused.
Kasutatakse vanaaegset riietust ning tiitlivõistlused toimuvad tavaliselt mõne ajaloolise lossi lähistel. Meie põh- janaaber Soome on pikemat aega kuulunud tugevamate riikide hulka ning võitnud arvukalt medaleid.
IMSSU (International Metallic Silhouette Shooting Union) on alguse saanud 20. sajandi algusaastatel Mehhikos.
Algul kasutati elusloomi, kuid peagi asendati need loomade metallsiluettidega (kana, siga, kalkun, jäär jne), distantsid on 25–200 m. Kasutatakse suurekaliibrilisi ja tugevajõulisi tehaserelvi, välja arvatud vabapüstol. Las- keasend (v.a püstiasend) on turvalisuse kaalutlusel vaba. Laialdaselt on kasutused Creedmore’i asend, kus laskur on selili, jalad märkide suunas. Laskurid jagatakse reitingu alusel võistlusklassidesse. Soomes on tuhatkond harrastajat.
IBS (International Benchrest Shooters) toetab püüdlusi äärmisele täpsusele. USAs loodi 1930ndatel NBRSA (Na- tional Benchrest Shooters Association), mis sai aluseks organisatsiooni laienemisele maailmas. Laskmine toimub massiivsele betoonlauale asetatud toelt optilise sihikuga (kuni 36kordse suurendusega). Eesmärk on saada viis lasku läbi ühesama kuuliaugu. Tulemusi mõõdetakse 1/100 mm täpsusega ning laskmisdistantsid on 100–300 m.
Võistleja peab teatama püssiraua, püssilae, relvameistri ning padrunite laadimise andmed võistlusprotokollide jaoks.
IPSC (International Practical Shooting Confederation) hakkas USAs arenema 1950. aastail. Põhimõtteliselt tugineb paremusjärjestuse määramine väljalastud punktisumma ning laskmiseks kulutatud aja suhtele. Kasutusel on 8–25 laskmisviisi lähidistantsist kuni 50 meetrini ja lastakse ühe-kahe päeva jooksul 100–300 lasku. Relvaks on vähemalt 9 mm püstol ehk revolver, mitmel pool ka püss, ja lastakse nii püsti, istudes, jooksult, liikuvat märki kui ka nõrgema (vasaku) käega. Eestis on seda laskmisala harrastatud juba kümmekond aastat ning tasapisi on huviliste arv üha suurenenud.
FITASC (Fédération Internationale de Tir aux Armes Sportives de Chasse). Pika nime taga peitub Eestiski jõudsalt populaarsust kogunud sporting, mille edu tugineb mitmekülgsele ning emotsionaalsele laskmisele olukorda- des, mis on lähendatud tegelikele jahisituatsioonidele (faasanid, pardid, jänesed, põldpüüd jne). Laskemärgid ilmuvad avamaastikul, põõsastes, võsas või metsas, on madalaid ja kõrgeid märke, vastutulevaid ja nurga all lendavaid.
WSF (World Shooting Federation) asutati 2001. aastal ning on endale eesmärgiks seadnud kõigi ülejäänud las- kespordiorganisatsioonide katusorganisatsiooniks saamise. ISSF on säilitanud oma iseseisvuse ega ole sellega ühinenud.
—
Eesti laskesporti peab käsitlema kolmes osas vastavalt Eesti riikluse muutumisele, niisiis:
• Eesti Laskurliidu loomine ja laskesport sõjaeelsel ajal kuni 1940. aastani;
• laskesport NSV Liidu poolt okupeeritud Eestis 1945–1990;
• laskesport taasiseseisvunud Eestis alates 1991. aastast.
Iseseisva Eesti Vabariigi loomise järel algas peagi töö iseseisvuse kindlustamiseks. Moodustati kaitsevägi ning kaitseliit, algasid õppused, kus harjutati relvaga ümberkäimist. Kahekümnendatest aastatest on andmeid ka esimeste laskevõistluste kohta Eestis. Kaitseliidu eestvedamisel valmis Eestis ligi 600 mitmesugust lasketiiru, mis rajati peamiselt asjast huvitatud talumeeste maadele ja nende kaasabil. Tallinnas 1930. aastal valminud Mus- tamäe lasketiirust sai üks paremaid põhjamaades. Novembris 1930 toimus nõupidamine kaitseväe, kaitseliidu, piirivalve, politsei ning jahiseltside esindajate osavõtul, kus otsustati kutsuda ellu laskurliit. Moodustati põhi- kirja ettevalmistav komisjon ning Eesti Laskurliit registreeriti ja põhikiri kinnitati märtsis 1931. Esimene Eesti Laskurliidu peakoosolek toimus Tallinnas 26. aprillil 1931. aastal. Liidu esimeheks valiti 71 delegaadi poolt kait- seliidu Tallinna Maleva pealik kolonel Friedrich-Karl Pinka ning abiesimeheks Otto Sternbeck. Peagi pöörduti UIT poole palvega võtta Eesti Laskurliit UIT liikmeks. 15. juulist sai Eesti Laskurliit UIT liikmeks ning sai ka ametliku kutse osalemiseks MM-võistlustel Lvovis.
Oma esimestel MM-võistlustel olid Eesti laskurid veel õpipoiste osas, kuid üks medal siiski koju toodi. Vabapüssi lamadesasendist laskmises sai pronksmedali Johannes Siir, kellest hiljem kujunes organisaatorina Eesti lasku- rite järgmiste aastate suure edu peamisi innustajaid. Kaitseväes ja kaitseliidus läks hoogsalt käima laskealane tegevus, korraldati rohkesti võistlusi. Kaitseväe Arsenali tehases hakati valmistama paksu rauaga täpsuspüsse.
Peale laskmise tegid laskurid vabal ajal regulaarselt kuiva treeningut. Rooma MM-võistlustel 1935. aastal võitsid Eesti laskurid juba üheksa medalit (4+4+1) ning püstitasid kaks maailmarekordit. Vabapüssi standardis läks rändkarikas Copa Argentina küll Soomele, kuid hõbemedalid võitis Eesti meeskond koosseisus Jaak Kärner, Ernst Rull, Endel Rikand, August Liivik ja Elmar Kivistik. Individuaalmedaleid võitsid veel Gustav Lokotar ning Johannes Vilberg.
Kaks aastat hiljem, 1937 toimusid MM-võistlused Helsingis ning kujunesid Eesti laskuritele väga edukaks. Vaba- püssi standardis võitis meeskond koosseisus Elmar Kivistik, Gustav Lokotar, Harald Kivioja, Alfred Kukk ning August Liivik esikoha ja hinnatuima trofee Copa Argentina. Selle igavesti rändava auhinna valmistas kunstnik Torcuato Tasso ning selle pani välja kindral Pablo Richeri 1903. aastal Buenos Aireses toimunud MM-võistlustel vabapüssi meeskonnavõistluse võitjale. Kokku võideti 20 medalit (10+3+7) ja püstitati kuus maailmarekordit.
Järgmistele MM-võistlustele Luzerni sõitis Eesti meeskond juba favoriidina ning edu ei jäänud tulemata. Vaba- püssi meeskond koosseisus August Liivik, Kaarel Kübar, Elmar Kivistik, Harald Kivioja ning Gustav Lokotar võitis teist korda Copa Argentina. Kuni praeguse ajani on seda auhinda välja antud 43 korral ja võidetud on seda järgmiselt: Šveits 20 korral, USA 10, NSVL 6, Eesti 2, Soome 2, Valgevene 1, Tsehhi 1 ja Norra 1 korral. Luzernis aga võitsid eestlased 17 medalit (6+6+5) ning püstitasid kolm maailmarekordit.
Eri allikates toodud andmed võidetud medalite arvu kohta ei lange kokku ja vahed on üsna suured. Põhjuseks võib olla medalilaskmiste sissearvamine. Teatavasti korraldati paralleelselt MM-võistlustega ka nn medalilask-
misi, kus anti välja kolme värvi (mälestus)medaleid. Hiljem asendati see traditsioon mälestusmedali andmisega kõigile osavõtjatele ning korraldajatele.
Põhjaliku ülevaate Eesti Laskurliidu tegevusest ning laskurite saavutustest saab Jaak Valdre raamatust “Eesti laskesport Argentiina karika valguses”.
Eesti okupeerinud punavõim lõpetas Eesti Laskurliidu tegevuse 1940. aastal.
—
Nõukogude Liidu okupeeritud Eestis puudus laskuritel võimalus rahvusvahelistel võistlustel osalemiseks oma lipu all. Suurvõistlustele pääsemiseks oli vaja jõuda NSV Liidu koondvõistkonda. Nõukogude Liidu võistlustel saavutasid sõjajärgsetel aastatel häid tulemusi Enn Meriväli, Heinrich Tomberg, Eduard Vahur, Elmar Prikko jt.
Üleliidulise mudeli järgi moodustati spordiühingud. Hiljem arenes välja spordikoolide võrk, kus noored said treenerite juhendamisel regulaarselt harjutada.
Üleliiduline võistlussüsteem oli selline, et ühel aastal võistlesid territoriaalsed võistkonnad (Vene, Ukraina, Val- gevene, Eesti, Läti, Leedu, Moldaavia, Gruusia, Armeenia, Aserbaidžaani, Turkmeeni, Kasahhi, Usbeki, Kirgiisi, Tadžiki, Moskva ja Leningradi) ning teisel aastal spordiühingute ja ametkondade üleliidulised koondvõistkon- nad (Dünamo, Nõukogude armee, ALMAVÜ, Spartak, Tööjõureservid, Trud jne). Regulaarselt toimusid ka ülelii- dulise koolinoorte spartakiaadi laskevõistlused, kus Eesti noored saavutasid mõnikord häid tulemusi. Üksikud laskurid pääsesid NSV Liidu koondise koosseisus rahvusvahelistele suurvõistlustele, kus olid ka edukad. Enn Rusi (seenior) tuli 1958. aastal Moskvas NSV Liidu võistkonna koosseisus maailmameistriks lamadeslaskmises (30+30 lasku 50 ja 100 meetril). Narvast võrsunud Valentina Makarova (Tšerkassova) võitis iga värvi medaleid eri suurvõistlustel. Matti Jõgi oli üks paremaid liikuva märgi laskureid ja kuulus kolmel korral maailmameistri tiitli võitnud NSV Liidu koondisse. Liivi Erm võitis kaks hõbemedalit 1976. aasta Euroopa meistrivõistlustel ning valiti spordiaasta parimaks naissportlaseks Eestis. Inna Rose võitis 1982. aastal Caracases toimunud MM-võist- lustel kaks kuldmedalit ning ühe hõbe- ja ühe pronksmedali ning on võitnud veel arvukalt medaleid mitmesu- gustel suurvõistlustel. Inna Rose valiti 1981. ja 1982. aastal Eesti parimaks naissportlaseks. Nõukogude võimul oli vaja sporti oma ideoloogia reklaamiks ning spordi arendamiseks anti ka vahendeid. Valmisid lasketiirud Elvas, Kohtla-Järvel ja Männikul ning siselasketiirud Põlvas ja Narvas. Tallinnas ehitas Tselluloosi lasketiiru laskespordientusiast Oskar Rehtsalu.
Spordipoliitika kindlustamiseks rajati üle NSV Liidu tippspordi ettevalmistuskeskused nimetusega Kõrgema Spordimeisterlikkuse Kool. Selline oli ka Tallinnas ning selle laskeosakonna ülesanne oli ette valmistada tipp- laskuritele väärilist vahetust. Selle heaks töötasid kaks treenerit, masseerija ja relvameister, psühholoog osales lepingu alusel. Toimis järjepidevus, kus spordikoolide paremate eeldustega lõpetanud said jätkata tõsist har- jutamist kasvavate koormustega. Treeninglaagreid oli võimalik korraldada kuni 180 päeva aastas. Võideti ar- vukalt medaleid NSV Liidu võistlustelt ja laskmine tunnistati aastatel 1976 ja 1981–1984 viiel korral parimaks spordialaks Eestis. Kaheksakümnendate teisel poolel muudeti Moskvas võistluste süsteemi nii, et NSV Liidu meistrivõistlused hakkasid toimuma peamiselt spordiühingutevahelisena. See tähendas laskuritele, eriti pere- konnainimestele, motivatsiooni langust. Sageli ei olnud enam võimalik osaleda mitme kuu pikkustes üksteisele järgnevates treeninglaagrites ja võistlustel Venemaal.
Jahilaskealasid juhtis eraldi föderatsioon, ning areng läks tõusujoones. Peeter Vehm võitis 1973. aastal maailma- meistri kuldmedali NSV Liidu kaevikrajameeskonna koosseisus. Kaheksakümnendate aastate teisel poolel aga hakkasid tegusid tegema Urmas Saaliste, Heikki Jaansalu ja Arno Kull, kes tulid kahel korral Eesti meeskonnaga NSV Liidu meistriks ning kuulusid ka tiitlivõistlustel medaleid võitnud NSVL koondvõistkonda, nagu ka Peeter Päkk kaarrajal. Urmas Saaliste pääses NSV Liidu olümpiakoondisse ja saavutas 1988. aasta Souli olümpiamän- gudel kaevikrajal 7. koha.
—
Nõukogude okupatsiooni ajal eraldi tegutsenud föderatsioonid (laskeföderatsioon ning jahilaskmise föderat- sioon) tulid 15. detsembril 1990 Tallinnas kokku, et ühendada oma jõud ning taastada Eesti Laskurliidu tegevus ajaloolise järjepidevuse alusel. Laskurliidu esimeheks valiti Mati Mark, kes oli pika aja kestel juhtinud laskurite tegemisi ka Nõukogude okupatsiooni ajal. Eesti taasiseseisvumise järel esitati rahvusvahelisele laskurliidule taotlus Eesti liikmelisuse taastamiseks ning Euroopa laskespordi konföderatsioonile avaldus liikmeks astumi- seks. Aprillis 1992 saabus teade, et Eesti Laskurliit on taas UIT ning ka ESC liige. Eesti laskuritel ei olnud enam poliitilisi takistusi osalemiseks rahvusvahelistel suurvõistlustel oma rahvuslipu all. Eesti rahvuskoondise esi-
mesed suurvõistlused olid õhkrelvade 1992. aasta Euroopa meistrivõistlused Budapestis, kus Inna Rose, Gera Pavlov ning Reijo Virolainen olid medalitele üsna lähedal. Peagi aga hakkasid üha rohkem mõju avaldama riigi turumajandusele üleminekuga kaasnevad tegurid. Tallinnas lõpetasid tegevuse Tselluloosi lasketiir ning Dü- namo lasketiir Koplis, sest ei suutnud end majandada. Relvapark vananes ning puudusid võimalused uusi relvi ja varustust soetada. Laskurite treeningumaht vähenes, sest senisest märksa rohkem väärtustati õppimist ning töökohta. Varem toiminud poolprofessionaalselt ettevalmistuselt toimus üleminek amatöörlusele. Treenerite arv vähenes kolm korda. Kõik see ei jätnud mõju avaldamata ka tulemustele, mis langesid kuni aastani 1996.
Erandiks oli Andrei Inešin, kes Atlanta olümpiamängudel saavutas kaarrajal igati tubli seitsmenda koha. Stabi- liseerumise järel hakkasid ilmnema mõningad edusammud. Laskurite kätte ilmusid algul mõned, hiljem üha rohkem nüüdisaegseid relvi ja varustust ning tulemusedki hakkasid tasapisi uuesti tõusma. Esimese tiitlivõist- luste medali – Barcelona MM-võistluste hõbemedali juunioride spordipüstolist laskmises – võitis Narva treeneri Svetlana Nemtsova hoolealune Dmitri Sadejev 1998. aastal. Samal aastal võitis Andrei Inešin maailmakarika kaarrajalaskmises. Järgnevatel aastatel kuni 2003. aastani võitsid Eesti juuniorid püstolialadel veel viiel korral EM- ning MM-võistluste medaleid. Kolmel viimasel aastal ei ole medaliteni enam jõutud. Mujal on areng olnud kiirem ning ettevalmistus tõhusam.
Tulemata ei jäänud aga see, mida juba kaua oodatud. Kaarrajal aastaid maailmaklassi meeste hulgas stabiilselt esinenud Andrei Inešini professionaalne suhtumine ettevalmistusse on kandnud vilja ja tasuks tuli kuldmedal 2006. aasta MM-võistlustelt Zagrebis.
Eesti Laskurliit seisab teelahkmel. Kas jätkata vanaviisi nokitsemist või astuda ühte sammu muu maailmaga?
Viimane tähendaks eelkõige treenerite ja laskurite hoiakute muutumist: esmalt professionaalse suhtumise kuju- nemist, seejärel tingimuste loomist professionaalsel tasemel ettevalmistuseks, mis aga omakorda eeldab senisest märksa suuremat eelarvet. Üha rohkem riike on läinud just seda teed ja tulemused on seda õigustanud.
OHUTUSNÕUDED RELVADE KÄSITSEMISEL
Relv on kõrgema ohu allikas. Seetõttu on relvade käsitsemisel möödapääsematu kõigi ohutusnõuete tundmine ning kõrvalekaldumatu täitmine. See kehtib ühteviisi nii tulirelvade kui ka õhkrelvade kohta.
Relv võib asuda:
• kindlas lukustatavas hoiukohas (relvakapis);
• relva omava isiku juures kinnises vutlaris ehk relvakohvris tühjaks laetuna;
• treeningutel ja võistlustel tulejoonel laskuri juures laual tühjaks laetuna, lukk avatud ning suunatuna märklehe poole;
• lasu sooritamisel on laetud relv laskuri käes, suunatuna märklehe poole.
Tulirelva ja laskemoona on keelatud hoida suvilas, garaažis, autos, kuuris või mujal kõrvalhoones sellel ajal, kui ise seal ei viibita.
Tulirelva ei ole lubatud anda hoiule ega kandmiseks teisele isikule. Relva ja laskemoona võib relvaloa oma- nik hoida oma elukohas või anda need kirjaliku hoiulepingu alusel hoiule juriidilisele isikule, kellel on vastav tegevuslitsents.
Lubamatu on relva ilma vajaduseta kaasaskandmine, selle demonstratiivne kandmine ja hoidmine või sellega mängimine.
Kategooriliselt on keelatud relva kandmine alkoholijoobes või mõnuainete mõju all.
Keelatud on relva kanda avalikul üritusel isikul, kes ei pea avalikul üritusel täitma relvaga seotud teenistus- või tööülesandeid.
Iga relvaomanik ning relva kasutaja peab rangelt järgima relvi ning laskemoona käsitlevate eeskirjade täitmist, nende eiramine toob kaasa vastutuse seadusega ettenähtud korras.
Relvaomanik ning relva kasutaja peavad enesele teadvustama, et relva lohakas hoidmine on kuritegu, kui seetõt- tu sai võimalikuks selle kasutamine teise isiku poolt ja kui see kasutamine tõi kaasa raske tagajärje.
Kaotatud, hävinud või varastatud relvast ja relvaloast tuleb viivitamatult teatada loa väljastanud või asukoha- järgsele politseiprefektuurile.
Relva sihipäraseks kasutamiseks loetakse relvast tulistamist märklehe pihta ning treeningut ilma padrunita.
Kategooriliselt on keelatud suunata (ka laadimata) relva sihitult väljapoole märkleheala, tulistada märkide raa- me, numbreid, lippe, trosse, aparatuuri jne.
Relva tohib laadida ainult tulejoonel (laskekohal) ja ainult pärast laskmist korraldava isiku (treener, kohtunik, laskeinstruktor) antud käsklusi “Laadida!” ja “Tuld!” või “Start!” või rahvusvaheliselt tunnustatud spordiorga- nisatsiooni võistlusmäärustes ette nähtud viisil.
Laskmise eest vastutav isik (ning iga ohtu märganud laskur) on kohustatud katkestama laskmise käsklustega
“Tule lõpp!” ja “Relvad tühjaks laadida!”, kui laskealasse ilmub inimene või loom ehk kui tekib ohtlik olukord.
Laskur võib kasutada ainult korrasolevat relva. Kui laskur ei soorita tulejoonel laske, peab relv olema tühjaks laetud ning lukk avatud.
Mitte keegi ei tohi puudutada relva laskeseeriate vaheaegadel, kui lasketsoonis viibivad inimesed.
Pärast viimase lasu sooritamist või käsklusi “Tule lõpp!” või “Stopp!” ja “Relvad tühjaks laadida!”, peab laskur relva viivitamatult tühjaks laadima, avama luku ning laskekohalt lahkumata esitama relva kontrollimiseks koh- tunikule või laskmise eest vastutavale isikule.
Väljaspool tulejoont peab relv olema ümbrises (kabuuris, vutlaris, kastis).
Sileraudne relv tuleb laskekohalt lahkudes lahti murda.
Keelatud on jätta relva ja laskemoona järelevalveta.
Ilma padrunita treening võib toimuda ainult tulejoonel või selleks ettenähtud kohas.
Eelnimetatud üldised nõuded relva käsitsemisel on kohustuslikud kõigile. Eesti Laskurliidul tuleb Rahvusva- helise Laskespordiföderatsiooni (ISSF) liikmena nõuda oma liikmeskonnalt ISSFi võistlusmäärustes sätestatud ohutusnõuete tundmist ja kõrvalekaldumatut täitmist.
Vaata: artiklid 8.2.0 kuni 8.2.9 püstolialad ning 7.2.0 kuni 7.2.9 püssialad.
LASKURI ETTEVALMISTUSE ALUSED
Lasketehnika on soorituse oluline osa, ilma hea tehnikata laskur tipptulemusteni ei jõua. Üksnes heast tehnikast siiski ei piisa. Peale selle on vajalikud hea kehaline ettevalmistus, lõdvestumis- ja keskendumisoskus ning kor- ralikud relvad, varustus ja muud abivahendid. Võistlusteks valmistumisel on eriti tähtis hoolikas planeerimine ning õige võistlushäälestuse saavutamine.
Terviksooritus koosneb osadest. Laskur ning tema treener peavad mõtlema, pidama plaani, mida eesmärgiks seada, millised asjad avaldavad mõju ning mismoodi eesmärgini jõuda. Võimalikke eeskujusid on liigagi palju:
erinevad treenerid, tipplaskurid, kirjandus jne. Alternatiivid on vaja läbi arutada, võrrelda ning põhjalikult kaa- luda. Mitte kunagi ei peaks mõtlematult omaks võtma mingit uut osa. Detailid on terviku koostisosad. Need ei toimi alati teises keskkonnas ja ilmselt ei sobi ühtemoodi kõigile laskureile. See puudutab näiteks detaile mõne tipplaskuri sooritustehnikast. Esmalt tuleks saada selgust tervikus ning meenutada, et aastatepikkune harjuta- mine ja suur rutiin võib kõrvalise silma eest varjata olulisi asju. Ei ole kindel, et eduka laskuri kasutatav tehnika on parim võimalikest. Rutiinne ja rohke harjutamine annavad tulemusi.
Sooritustehnika peab olema võimalikult lihtne ja hõlpsasti teostatav. Mida kergem on sooritus, seda kiiremini selle harjutamine mõjub ning seda paremaks võib laskur saada. Lasu (kiirlaskmistes seeria) programm on vaja regulaarse treeningu tulemusena saada toimima automaatselt. Ajul on omadus talletada liigutusmalle, mida nimetatakse motoorseks aistingupildiks ehk engrammiks. Korrates mingit liigutust ehk liigutuste seeriat sama- sugusena küllalt sageli, talletub mälus motoorne automaatprogramm. Teadvuse kontrolli siis enam vaja ei ole ning sooritus muutub puhtamaks ja vajadusel ka kiiremaks.
Et sooritustehnikat võimalikult kiiresti ja hästi õppida, on vaja, et see oleks selge ja lihtne. Treeningute käigus peab jälgima, et liigutust korrataks iga kord täpselt samasugusena. Jahilaskmises on keerukas mõlema käe ühis- liigutus ning uuringute tulemusena on selgunud, et engrammi moodustumiseks on vaja sooritada keskmiselt 30 000 lasku. Täielikuks automatiseerumiseks on vaja veel teised 30 000 lasku lisaks. Kui automaatika on haka- nud toimima, siis on see usaldusväärne ja võistlustel puudub vajadus teha mingeid täpsustusi. Automatiseeru- nud sooritusega kaasneb nn mäluauk: laskur ei suuda hiljem meenutada soorituse detaile. “Mina vaid tõstsin püstoli, jõudsin sihtimispiirkonda ja kümme muudkui tuli ...”
Kui aga automaatsesse sooritusprogrammi on pääsenud viga, on treeneril kiire. Vigasest sooritusest ei tohi kuju- neda motoorset engrammi, vea automatiseerumisest rääkimata. Vea kõrvaldamist alustatakse selle põhjuse väl- jaselgitamisest, et see kõigepealt likvideerida. Vigane liigutus parandatakse õige liigutuse õppimise ning rohke kordamise kaudu. Visandatakse õige liigutus, moodustub motoorne aistingupilt, liigutust korratakse rohkesti ja moodustub engramm ja edaspidi automatiseerumine. Et võimalikke vigu varakult märgata ja kohe ka paran- dada, peab tehnikatreeningutel treener olema laskuri juures. Vea parandamine on seda raskem, mida kauemaks viga on laskurile külge jäänud.
Hea laskeoskus eeldab alati tugevat praktilist harjutamist. Samuti on vaja mõista, et kõige taga on teooria. Soo- ritust mõjutavad ka loodusseadused, mida on vaja arvestada. Neid on vaja võimaluste piires kasutada soorituse huvides ning teisalt püüda kahjulikud mõjud viia minimaalseks. Toimivad mõned füüsikaseadused:
• seadused jõudude kohta (tagasilöök);
• kangi seadused (laskuri jäsemed, püssikaba, püstoli käepide, päästik);
• optika (silm ja sihtimine).
Abi saab füsioloogia õpetusest:
• lihaste ja närvide töö ning võimalused neid mõjutada ( ärritajad ja nende kiirus, vereringe ja väsimus);
• liigeste toimimine (fi kseerimine);
• tundeaistingute toimimine (liigese-, naha- ja lihastunnetus);
• silmade toimimine (täpsus, väsimine jne).
Liikumisõpetuse selgitused käsitlevad liigutusi ja nende seeriaid.
• Liigutus on seda hõlpsam sooritada, mida vähem lihasrühmi see haarab.
• Kui eri soorituste liigutusrajad kulgevad lähestikku, on nende eraldi õppimine raskem.
• Liigutust on seda hõlpsam sooritada ning sisemist asendit leida, mida värskemalt on see mälus.
Soorituse kordamine on alati lihtsam kui esimene sooritus ja lihtsam on ka siis, kui ei ole veel tekkinud väsimust.
Ka kujutluses tehtud sooritus on tõhus ja seda rohkem, mida lähemal see on sooritusmudelile.
• Kui liigutus on ära õpitud, on seda võimalik kinnistada kujutluse kasutamisega ehk teisisõnu sooritada see mõttes. Harjutusi kujutluse kasutamisega võib sooritada, kui liigutus on tuttav kõigis selle osades.
• Kindlapiiriline liigutus või liigutuste kombinatsioon toimib kiiremini automaatsena.
• Inimest juhivad tema mõtted, ka alateadvuslikud. Laskur võib näiteks anda endale mõttes korraldusi, mida lihased täidavad. Selline võib olla sihtimisel antud käsk “peatu” ning mõningase harjutamise järel hakkab relv tõepoolest hetkeks seisma jääma. Teine tüüpiline näide on ilmuvale märgile laskmisel rüt- mi ning refl ekse juhtiv mõtteline käsk “sihtimisseadmed ja surve päästikule”. Käsud antakse masinli- kult, nendesse tõelisemalt süvenemata. Negatiivsetest mõtetest on näiteks üldiselt teada enda või naabri märklehes märgatud halb tabamus. Kui sellist mõtet ei suudeta ajust täielikult hävitada, teeb laskur suu- re tõenäosusega järgmise lasu samasuguse.
• Mõtlemine ja “üritamine” rikuvad automaatika.
• Inimene suudab mõtelda korraga vaid üht asja.
Häirivad mõtted võib hoida eemale lühidate, etteplaneeritud suunavate mõtetega.
Psühholoogiast ja pedagoogikast saab andmeid õppimise ja õpetamise kohta. Näiteks:
• Õpetamisel on vaja lähtuda õpilase tasemest. Kõigepealt on eesmärgiks märklehte tabamine, seejärel musta südamikku tabamine jne.
• Harjutamist on sobiv rühmitada nädalate kaupa ning nädala sees veel erinevatel päevadel.
• Tõhus õppimine eeldab ka et koormavale perioodile, nädalale või päevale, järgneks koormustest kor- raliku taastumise päev, mille kestel tuleks sooritada kehalisi harjutusi. Aktiivne puhkus on parem kui passiivne olek.
• Liigutuste kombinatsiooni õppimisel jagatakse liigutused osadeks ning harjutatakse osade kaupa, hiljem osi ühendades sünnib terviksooritus.
• Sportlasele on vaja kõigepealt luua sooritusest tervikpilt, mille järel algab harjutamine osade kaupa ning õpitu lihvimine. See on vajalik tervikpildi säilitamiseks ja motivatsiooni hoidmiseks.
• Õppimine toimub astmeliselt. Õppimine ei käi sujuva lindina, kuid asjad justkui loksuvad paika osadena.
Mõnikord võib ette tulla ka tagasiminekut ja selle põhjuseks võib olla:
• see, et sooritus ei ole veel automatiseerunud ja selle osad on omandatud puudulikult;
• see, et asja on õpitud valesti;
• see, et õpetus on toimunud liiga kiiresti;
• väsimus ja välised takistused;
• pahameel, vastumeelsus, ebaõnnestumised.
Osadeks jaotatu kordamine (vahepausidega) annab paremat efekti kui eri elementide järjest kordamine.
Eri elementide harjutamine peab olema selgelt üksteisest lahutatud. Parem on jagada need ise päevadele. Kui hulka eri asju üritatakse õppida ülestikku, aeglustub kõigi elementide õppimine. Hiljem õpitu raskendab varem- õpitu säilitamist mälus. Toimub nn äsjane pidurdus.
Veel tähtsam kui ettevalmistusplaanid on treeningpäeviku pidamine. Vaid selle abil saab selgitada tulemuste sõltuvust harjutamisest, seda nii treeningumahu ja kasutatava harjutusvara poolest kui ka ajaliselt. Ilma nende andmeteta on võimatu kavandada tulemusi andvaid ettevalmistusplaane ja ettevalmistuse ajastamist.
Inimene on suuteline õppima kõike, millest ta saab moodustada selge kujutluspildi. Lihtsamaid asju õpib siiski kiiremini ja paremini.
Laskuri ettevalmistus on seotud mitme teadusega. Treener ei pea siiski olema kõikehaarav teadusemees, peami- ne osa saab selgeks ka tavamõistusega.
Vaja on vaid mõelda!
MÕNINGAD JÄRELDUSED
• Ei ole õige alustada treeningut relvaga enne, kui pole teadvustunud eelseisva tegevuse sisu.
• Ei ole õige alustada treeningut ilma hästi teadvustatud õppe- või treeningülesandeta ja teadmata, kuidas seda ülesannet lahendada.
• Ei ole võimalik harjutada kompleksselt väljasihitud lasu sooritamist, kui märki suunatud relva hoidmine on füüsiliselt raske.
• Ei või alustada laskmist märki kuni käe püsimine pole küllaldane ja see ei kindlusta kirbu püsimist sälgus.
• Ei või sooritada laskmist tulemusele ja lugeda kokku silmi enne, kui laskuri teadvuses pole kinnistunud lasu toimumise faasi tegevusprogramm.
Töös algajate laskuritega on neile raske selgitada, et sooritatud lasu halva tulemuse tegelik põhjus seisneb lihaste töös, aga mitte sihtimise puudulikkuses. Algaja laskur püüab halva lasu järel veelgi hoolsamalt ja täpsemalt sihtida, kaotades sellega kontrolli lihastegevuse üle.
Siinkohal peaksime tegema püstolilaskurile ettepaneku sooritada lask nii, et tabamus oleks kaheksa silma pa- remal. Selgub, et selleks on vaja sihtimispunkt viia märgi musta südamiku suhtes poole võrra paremale. Pole võimalik jätta nii suurt viga normaalsel sihtimisel märkamata. See aitab veenda noorlaskurit selles, et ta peab pöörama tähelepanu lihastele, aga mitte sihtimise täpsustamisele.
TREENERI OSA LASKURI ETTEVALMISTAMISEL
Võistkonna ettevalmistamisel töötav treener puutub pidevalt kokku kõigi võistkonna liikmetega. Noorlaskurite ettevalmistuse juures võib mõnikord probleemiks olla noorte ülevoolav emotsionaalsus ja treeneril on vaja ohjel- dada treeningule saabuvate noorte käitumist, mis võib häirida treeningut varem alustanud laskurite keskendu- mist. Valjuhäälne kõne, naer ning mis tahes repliigid on lubatavad vaid eraldi ruumis, mitte aga tulejoonel, kus on teisi laskureid. Treener peab kehtestama elementaarse distsipliini ning jälgima selle täitmist. Tipplaskurite ettevalmistusel peab treener tajuma, et laskur on mingil määral piinavalt üksinda. Pärast võistlusel saavutatud esikohta on ta psühholoogiliselt üksinda ning mitmes mõttes kaitsetu. Tema ainsad ressursid on temas endas ning ta võitleb tegelikult iseenda nõrkuste ja hirmudega. See nõuab erilist psühholoogilist tugevust, et teha oma sooritused sellistes tingimustes hästi.
Treeneril, kelle hoolealusel on suur potentsiaal heade tulemuste saavutamiseks, on suured võimalused, kuid ka suur vastutus. Selle potentsiaali kasvatamine ning arendamine on eriline protsess, mis nõuab peale kavan- damise ja teostamise mõnikord veel väga delikaatseid vestlusi tugevaloomulise laskuriga. See võib olla kõige keerukam osa treeneri töös ning samuti kõige meeldivam, nähes mitte üksnes laskuri sooritustehnilist arengut, vaid ka tema arenemist küpseks, kasulikuks ning produktiivseks kodanikuks.
Sellise vastastikuse tõsise suhtumise esitatavad nõudmised on väga kaalukad. Need nõuded ei piirdu ainult treeneripoolse põhjaliku laskmise tundmisega, vaid eelkõige inimloomuse mõistmisega. Treener peab instruk- torina laskurile edasi andma laskmise spetsiifi ka tehnilist informatsiooni. Järgnevalt aga räägime treeneri kui nõuandja rollist.
Treeneri roll nõuandjana seisneb selles, et sisendada laskurile vähehaaval teatud väärtusi, juurutada mõtlemis- harjumusi, õpetada ja tugevdada vajalikke hoiakuid ning igati abistada teda küpseks inimeseks ning sportlaseks saamisel. See ei sõltu laskesporditeadmistest, vaid millestki märksa laiemast ning keerukamast. Spordiala põh- jalik tundmine ei ole võti eduka treeneritöö juurde. See on küll treeneritööks vajalik osa, kuid kaugeltki mitte kõige tähtsam. Kui vaadelda kümmet ühesuguste tehniliste oskustega treenerit juhendamas kümmet ühesu- guse ettevalmistusega võistkonda, siis üks nendest on hooaja lõpuks parim, üks kõige nõrgem ning ülajäänud hõivavad mingis järjekorras vahepealsed kohad. See, mis neid eristab, ei ole mitte tehnilist laadi oskused, vaid võime luua arenguks vajalikud psühholoogilised tingimused nii üksiklaskureile kui ka võistkonnale tervikuna.
Lühidalt öeldes on edukad treenerid need, kes töötavad hästi inimestega.
Mis võimaldab treeneril selliseid tingimusi luua ning rajada sellist tüüpi suhteid sportlastega, seda on raske täpselt väljendada. Arvukad uurimused on kinnitanud, et nii noorukid kui ka täiskasvanud soovivad treene- rit, kelle iseloomustavate tunnuste hulka kuuluvad sellised jooned nagu ausameelsus (tema sõna võib uskuda), juhtimis- ning distsiplineerimisoskus, õiglustunne, valmisolek ära kuulata, järjekindlus, isiksuslik terviklikkus.
Kuid on veel midagi, mis ei ole nii lihtsalt väljendatav. Tõenäoliselt on see treeneri isiksus, see raskesti defi nee- ritav miski selle kohta, kuidas teised inimesed teda näevad ning tunnetavad. Võib-olla peaks tulevane edukas treener sündima kindlate isiksuseomadustega. Siiski on ilmselt tõsi see, et mitte keegi ei ole sündinud kõigi ega ka paljude vajalike isiksusejoontega, mis teeks teda edukaks treeneriks.
Küsi treenerilt, kas tema töö on kerge, ning kõhklemata vastab ta, et ei ole, et see töö on raskem kui enamikul ini- mestest ning et ta on seda õppinud, tehes arvukalt vigu oma teel praeguse tasemeni. Eduka treeneri personaa- lsus formeerub eneseanalüüsi, enesekontrolli, eneseohverduse ning kannatlikkusega. See ei tähenda, et treener peaks olema nõrk ehk salliv saamatuse suhtes ning rahulduma madalate eesmärkidega. Vastupidi, tal peaksid
olema kõrged eesmärgid ning parimad lootused edule, kuid tal peab olema kannatlikkust ning enesekontrolli, et saada oma sportlased vähehaaval aktsepteerima neidsamu eesmärke ning seejärel kannatlikkust ja enesekont- rolli panna sportlased tööle nende eesmärkide saavutamiseks ja tööle niiviisi, et saavutada edu.
Fakt, et isiksus mängib treeneri töös olulist osa, peegeldub asjaolus, et teatud isikud võivad olla edukad treenerid teatud tasemel, kuid ebaefektiivsed teistel tasemetel. Mõned töötavad väga edukalt algajatega, teised on kõige efektiivsemad töös keskpärastega ning kolmandad on võimelised kõige paremini töötama tipplaskurite ning tippu pürgijatega.
Treenerite jälgimise kogemus kinnitab, et need tüübid ei ole omavahel vahetatavad. Need, kes on head algajate- ga, võivad olla väga kehvad töös tippudega ning vastupidi. Ei ole kindel, kas põhjuseks on erinevused isiksustes või treeningumeetodites. Kuid inimene, kes kaalub treeneritööle asumist, peaks kaaluma ka seda, milliste lasku- ritega töötada – kas algajate, keskpäraste või edasijõudnutega –, ning seejärel vastavalt hindama oma sobivust.
Koostöösuhete arendamine. Võistkonna ettevalmistuse raames arendab treener välja tihedamad isiklikud suh- ted ka iga laskuriga. Kohe nende suhete algul peab treener otsustama, kuidas iga indiviidiga käituda. Mõned inimesed reageerivad parimal viisi siis, kui neid kritiseerida otseselt, teised aga vajavad mahedamas toonis soovitusi. Kolmandad reageerivad kõige paremini naljaga segatud kriitikale või sarkasmile. Võimalikud on ar- vukad muud variandid. Igale indiviidile sobiv lähenemismaneer tuleb leida varakult ning selle juurde tuleb jääda ilma eranditeta.
Kindlasti võib siin tulla vigu, kui treener valib laskuri suhtes ebasobiva lähenemisviisi. Mõnikord on võimalik kahjustatud suhteid parandada, kui näiteks laskur näeb treenerit oma tegevuse lahutamatu osana. Kui mitte, siis pole laskuril võimalik arendada usku treenerisse, kuid usk on edu saavutamiseks hädavajalik. Treener, kes suhtleb laskuriga viisakalt ühel päeval ning karjub tema peale järgmisel päeval, ei sisenda personaalset usaldust ega saavuta ka edu.
Edukas treener võib olla vaikne ja viisakas tüüp, kuid ka jõhker tüüp, kuid alati samasugune. Siinkohal peab rõhutama, et isegi kui treener läheneb igale indiviidile erinevalt, siis treeninggrupi sees esitab ta kõigile neile ühesuguseid treeningnõudmisi ning pühendab neile kõigile aega ühtemoodi ning ilma eelarvamuseta. Erinev lähenemine indiviididele ei välista fakti, et treener kohtleb kõiki erapooletult ja õiglaselt.
Asjaolu, et treener suhtleb oma laskuritega usalduse alusel, tähendab, et nad peavad teda isiklikult tundma õp- pima. Sel põhjusel peab treener igal treeningul mingi aja kestel tegelema iga sportlasega. Ehkki sportlane peab usaldama treenerit kui isiksust, ei või ta suhtuda temasse kui omasugusesse. Treener peab olema nii usaldatav kui ka autoriteetne isik. Selleks, et töötada tõhusalt, peab treener suutma juhendada, korrigeerida, käskida ning oma tahet maksma panna. Säilitada oma autoriteeti ilma distantseerumata ning sisendada usaldust ja enese- kindlust on raske ülesanne ning vajab kahtlemata tööd ja kogemusi.
Teine faktor, mis sisendab laskuritele usaldust, on treeneri personaalne terviklikkus. Kas ta on aus ja otsekohene, kas ta on sõltuv? Treener püüab järjekindlalt sisendada neid omadusi ka oma laskuritele. Kui ta jutlustab nende omaduste väärtusi, kuid ise käitub vastupidi, ei ole ta ka edukas nende õpetamisel. Üksnes seejärel, kui treener on välja arendanud selge stiili indiviidile lähenemisel ning võitnud tema usalduse, saab alguse laskuri arengu suunamine küpsuse poole. Treener töötab, et ette valmistada võitjat, kuid need omadused, mis teevad laskurist võitja, on täpselt samad, mis teevad laskurist küpse isiksuse.
Et tippu jõuda, peavad laskuril olema tehnilised teadmised ja välja arendatud oskused, ta peab olema enesekin- del ning oskama ise mõelda, usaldama iseennast, langetama otsuseid kriitilisel hetkel ning valdama täielikku enesekontrolli. Need omadused pole vajalikud ainult tipplaskuritele, vaid kõigile. Laskuril, kes üritab võita väi- kest kohalikku võistlust, on vaja neidsamu omadusi.
KUIDAS SAAB ÜKS ISIK SUUNATA TEISE ISIKU ARENGUT SELLES VAJALIKUS SUUNAS?
Esimene ning peamine nõue on, et laskurit ei või (ega saa) võitjaks forsseerida. Treeneri ülesanne on tegutseda justkui psühholoogiline ämmaemand – aidata välja tuua laskuri sees uinuvas olekus peituvat psühholoogilist potentsiaali. See protsess saab olla efektiivne vaid juhul, kui laskur ise tahab jõuda tippu ja teeb selleks kõik endast oleneva. Treener ei saavuta tulemusi motiveerimata isikuga töötades.
Kui sportlasel on motivatsioon, saab treener teha mõndagi, et soodustada arengut. Ehk kõige mõttekam on sisen- dada sportlasele olulisi väärtusi. Need peaksid sisaldama eelkõige suurt hoolivust täiuslikkuse vastu igal alal.
Imetlust peaks väljendama – siiski mitte pika kõne, vaid vestluses sisalduva lihtsa fraasiga – eriti hea soorituse eest, seda nii sportlasele kui ka teistele, kes on midagi saavutuse heaks ohvriks toonud ning kes on püstitanud uue rekordi, murdes varasemaid barjääre.
Täiuseni jõudnud isik peaks saama võrdlemise standardiks kõigil tegevusaladel. See saab vähehaaval ka laskuri psüühika osaks: ta hakkab üsna loomulikult uskuma, et ainult parim saavutus on aktsepteeritav. Enamgi veel, sportlane peaks väärikalt hindama ka teiste sportlaste stiili. Ta peaks väärtustama neid, kes järgivad ausa män- gu reegleid ning õiget spordimehelikkust. Ta peaks väärtustama võimet jääda rahulikuks ning väärikaks nii võites kui ka kaotades, samuti kriitilistes olukordades.
Laskur, kes hakkab rabistama, kui miski ei klapi, osutub kaotajaks; laskur, kes ägestub, kui märklehtede vaheta- mine ei toimi korralikult, on ilmselt samuti kaotaja. Laskespordi olemuse tõttu ei ole laskur, kes laseb võistluse kestel mis tahes emotsioonidel võimust võtta, võimeline järgmisi laske korrektselt sooritama. Treener peaks rahulikku stiili laskurile sisendama ilma pikemate manitsusteta. Väga hinnatav on õpetada laskurit võidu kor- ral tagasihoidlikuks jääma. Kindlate väärtuste sisendamise kõrval tugevdab treener ka laskuri jaoks vajalikke hoiakuid.
Väärtused ja hoiakud on mingis osas lahutamatud, kuid vähemalt diskussiooniks on neid mõnikord vaja vaa- delda ka eraldi.
Küsimatagi on selge, et kõige tähtsam hoiak laskuri jaoks on, kuidas saavutada eesmärki, mida ta väärtustab kõrgelt. Tema hoiak peaks olema see, et edu on saavutatav üksnes suure tööga. Treeningtöö peab toimuma kohu- setundlikult: see peab toimuma nii, nagu on ette nähtud treeningplaanis, suure põhjalikkuse ning hoolega. Õige hoiakuga isik asub rõõmsameelselt sooritama treeningplaanis ette nähtud koormusi – ta naudib seda. Treener võib märgata, et mõnel sportlasel on selline hoiak loomulikult olemas, teistele on vaja seda kannatlikult kujun- dada ning selleks on vaja teha rohkem, kui tuua näiteid või manitseda. Laskur peab uskuma vana tõde, et kõik, mis on vaja teha, tuleb teha hästi ning inimene, kes tunneb rõõmu ja uhkust oma töö üle, on õnnelik inimene.
Selleks, et saavutada väärtuste ja hoiakute tasakaalu, peab soodustama ka teise hoiaku kujunemist. See on hoiak, et inimloomus ei ole täiuslik ning et vead ja nõrkused tuleb ületada. On vaja endale teadvustada, et sul võib olla halb päev, et võid juhuslikult sooritada halva lasu, et treener võib mõnikord eksida, et sõbrad võivad eksida – iga- üks võib juhuslikult vigu teha. Kuid need vead, mis mõnikord võivad tunduda lausa nurjumisena, ei tähenda, et sa oled tühine või et treener või sõbrad oleksid väärtusetud või pöördunud sinu vastu. Kui sa suudad eristada õelust ning kiusu lihtsast inimlikust nõrkusest, siis sa suudad näha, et sind ümbritsevad inimesed teevad mõni- kord vigu ja mitte õeluse pärast, vaid inimlikust nõrkusest. Ning sa hakkad nägema, et su oma vead ei ole märk tühisusest, vaid normaalse inimliku eksimuse tulemus. Selline ebatäiusliku maailma teadvustamine on jõuline samm küpse, realistliku maailmanägemise suunas. Selline arusaam on laskurile vajalik ka võistlustel juhusliku kauge lasu psühholoogilise mõju ületamiseks.
Peale väärtuste ja hoiakute arendamise jätkab treener nõuandjana heade mentaalsete harjumuste süvendamist laskurites. Need harjumused võivad kujuneda näiteks eespool kirjeldatud väärtuste ja hoiakute vaimse korda- mise tulemusena. Tähtsamate mentaalsete harjumuste hulgas on suutlikkus näha iseennast oma tegeliku vasta- sena, võime mõelda positiivselt oma soorituse üle ning soov minna medalit nõudlema. Igal neist mõttemallidest on pigem veelgi laiem tähendus.
KOKKUVÕTTEKS EELNEVAST
1. Laskur peab arendama harjumust näha oma reaalse vastasena iseennast, mitte kedagi teist. Ta teeb seda keskendudes oma sooritusele ning kontrollides oma tegevust, mitte aga kedagi teist alistades. Kui ta mõt- leb kellestki teisest, siis ei mõtle ega kontrolli ta enda sooritust. Laskuri reaalseks vastaseks on sisemised jõud temas eneses, mis võivad hakata võimetekohast sooritust takistama. Selleks, et olla vajalikul tasemel võistlusolukorras, peab võistlusega kaasnevat reaalsust harjutama treeningutel, kuni sellest kujuneb püsiv harjumus.
2. Laskur peab harjumuslikult mõtlema oma sooritusele positiivsel kujul. Tema mõttemall võiks olla: “Kõige- pealt teen seda ning seejärel teen toda ...” Mitte kunagi ei või mõelda: “Kui ma ei tee seda, siis võiksin teha toda ...” Negatiivne mõtlemine viib möödapääsematult nende vigadeni, mida laskur kardab teha. Positiivne kontroll soorituse üle on positiivse mentaalse mõtlemisharjumuse tulemus. See harjumus on samuti saavu- tatav harjutamise, treeningu ning teadliku pingutuse kaudu.
3. Laskur peab õppima mõtlema võitja vaatepunktist. Eespool on juba öeldud, et laskurile tuleb kasuks, kui ta õpib väärtustama täiuslikkust, kuid see tuleb talle laskurina kasuks üksnes siis, kui ta kasutab seda otseselt oma võistlussooritustel. Laskur, kes ei püüdle võidu poole, ei saavuta seda. Laskmises ei ole teine koht küllalt hea, mille poole püüda, isegi kui see nõuaks maksimaalset tulemust. Esikoha võitmine on mängu nimi ning laskur areneb kiiremini ja saavutab võite pidevamalt, kui ta läheb välja võidule.
Treener on suhtlemisel laskuriga veel ka kaitsja osas, kaitstes peamiselt laskuri enesekindlust. Treener töötab laskuriga pika aja kestel, jagades õpetusi sooritustehnika kohta, andes edasi väärtushinnanguid, hoiakuid ja mõttemalle ning jälgides laskuri üldist arengut teel tippu. Kuid see protsess kestab tavaliselt aastaid. Laskuritel on ka tulemuste tagasimineku perioode, mõned neist on tõsised ning hakkavad mõjutama enesekindlust. Siin on treeneril täita amatöörpsühholoogi osa.
Kui on näha, et laskur ei suuda püüdlustest hoolimata asjalikult töötada, peab treener aitama tal mõista, et see ei ole veel maailma lõpp, et iga laskur kogeb samasuguseid raskusi ning et see probleem on tegelikult üsna tava- line nähtus. Treener võiks rõhutada, et arengukõver sisaldab alati seisakuid ning isegi tagasiminekuid ning et laskurile oleks kasulik loobuda padruniga laskmisest, piirduda nädala või paari kestel üksnes relva hoidmisega laskmisasendis ning võib olla vähendada treeningkoormust enne eduka soorituse juurde naasmist. Kui laskur teeb võistlusel eriti halva tulemuse, siis treener peaks rõhutama, et laskuri arengus on see normaalne nähtus. Ta võiks võtta hoiaku: “Olgu, see oleks juhtunud sinuga varem või hiljem, ole rõõmus, et nüüd on see juhtunud ...”
Sellega kaitseb treener laskuri eneseväärikust ning on rajanud aluse laskuri eneseusalduseks inimesena, mis on vajalik ka tema enesekindluse säilitamiseks laskurina.
Kui midagi on juhtunud relvaga, peab treener täiesti spetsiifi liselt laskuri enesekindlust kaitsma. Üks psühho- loogiliselt halvemaid asju, mis võib laskuriga ka treeningul juhtuda, on see, et igati hea sooritus annab halvad tulemused. Pettumus sellest jääb närima enesekindluse aluseid ning see peaks olema täielikult treeneri, mitte aga laskuri ülesanne peatada laskmine kohe, kui relv minetab täpsuse. Mitte mingil juhul ei tohi laskuril lubada treeningut jätkata mittekorras relvaga, sest ta hakkab oma vigu vabandama relva halva seisundiga. Laskur peab otsekohe tegelema sellega, et relv parandataks või asendataks. Kui relvad on heas korras, keskendub laskur soo- ritusele, mitte varustusele, ning tema enesekindlus jääb kahjustamata.
Treeneril on võimalik laskuri enesekindlust mõjutada veel mitmel viisil. Ta peab mõistma, et kuna ta on laskuri- le autoriteet, on kõik, mida ta ütleb, psühholoogiliselt kaalukas. Treeneri kommentaarid peavad olema positiiv- sed ning julgustavad. Negativism laskuri poole pöördumisel põhjustab negativismi ning kõhklusi ka laskuris.
Treener julgustagu laskurit verbaalselt, tunnustades laskuri edusamme. Väike kiitus, mis jagatud ettevaatlikult ning mõistlikult, töötab väga hästi. Laskuri liigne kiitmine oleks väär ning jääks peagi tähelepanuta.
Teisest küljest aga peaks treener reageerima, kui laskur ülemäära õhku täis läheb. Teravas toonis kommentaar võib mõjuda lühiajaliselt, kuid õige kriitika võib sageli asjad uuesti laskurile soodsalt paika panna ega kahjusta püsivalt ka laskuri suhteid treeneriga. Treeneri ülesanne on tegeleda probleemidega, mis on seotud laskurite enesekindlusega, kuid need probleemid ei ole eri ajahetkedel ning eri laskuritel kunagi samasugused. Treeneri töö selles vallas toob lõpuks siiski kaasa positiivsed muudatused.
Lõpuks, treener peab olema osavõtliku kuulaja rollis, kui laskur on raskes olukorras. Võistluspinge all ning erutatud laskur hakkab kurtma asjade üle, mis talle ei sobi. Tervis ei ole hea, varustus jätab soovida, lasketiir, võistluse korraldus ning arvukalt muid probleeme, peaaegu kõik need on kujuteldavad. Treener peaks arenda- ma laskurites harjumust tulla ja rääkida oma muredest. Tema osa on kuulata osavõtlikult kõik ära, lastes laskuril mured oma rinnust välja rääkida. Ta võib olla nõus, et probleem eksisteerib, ning kinnitada laskurile, et ta võtab midagi ette, ehkki teab, et kogu asi on kujutluses. Laskur aga, olles vabanenud psüühilisest survest oma mure väljendamise teel, on vaba, et minna keskenduma edasiseks soorituseks. Laskuriga pahandamine väljamõeldud kaebuste pärast võib põhjustada nurjumistunnet ning võtta sellega võimaluse edu saavutada.
Väga edukad laskurid on sageli isiksused oma kindlate seisukohtadega ning on veendunud nende õigsuses. See on hea, kuid mõnel juhul ka halb. Hea on see sellepärast, et laskur peab olema otsustav ning väga enesekindel.
Halb on see siis, kui tema seisukoht on vildakas ning treeneril on vaja seda korrigeerida. See on delikaatne üles- anne, kui treener tahab säilitada laskuriga head suhted. Ainus, mida teha, on õppida laskurit põhjalikult tund- ma. See on alus, millele edukas treeneritöö reaalselt tugineb. Treener peab oma õpilast põhjalikult tundma ning olema temast huvitatud enne, kui on selge, et edasisel juhendamisel oleks tal võimalik tippu tõusta.
SOORITUSTEHNIKAS ABI OSUTAMINE
Paljud arvavad, et treeneri töö seisneb sportlaste instrueerimises teatud kindlate ülesannete täitmiseks. Las- ketreeneri ülesanded on mõnevõrra laiemad. Ta tuletab laskureile pidevalt meelde laskespordi ning soorituse põhialuseid, algajat laskurit abistab ta korrektse laskeasendi õppimisel. Põhialuste kohta informatiivse õpetuse jagamise juures treener siiski harva instrueerib selle sõna otseses mõttes. Selle asemel abistab ta oma laskureid sooritustehniliste teadmiste ja oskuste jätkuval omandamisel. Selleks, et korralikult areneda, peab laskur klassi- kalise sooritustehnika ja laskeasenditega kohanema nii suurel määral, kui seda võimaldavad tema individuaal- sed iseärasused. Seejärel tuleb baasasendit igale laskurile kohandada.
Kuna treener ise ei saa tunnetada laskuri kinesteetilist seisundit ega näha läbi tema sihtimisseadmete, ei saa ta laskurile öelda, milliseid muudatusi oleks vaja teha. Ta saab üksnes aidata laskuril analüüsida sooritust ja asendit ning seejärel soovitada muudatusi edasiseks arenguks. Kui laskur ainult sellega edu pole saavutanud, on olulised treeneri juhised enese analüüsimisel ning motiveerivaks jõuks on laskuri enese soov areneda. Siit tulenevalt on treeneri tähtis ülesanne õpetada laskureid ise mõtlema ning seda, kuidas õigesti mõtelda. Laskuri areng on proportsionaalne sellega, kui hästi ta oskab mõtelda. Tehniliste nüansside kitsastes piirides on treeneri ülesanne algajale õpetada, kuidas midagi teha, laskuri arenemisel muutuvad treeneri ülesanded küsitlemise, proovimise, soovitamise, katsetuste analüüsimise suunas kuni tipptasemele jõudmisel piirduvad ehk üksnes laskuri enese tegevuse toetamisega.
KUIDAS PEAKS TREENER END NENDE ÜLESANNETE TÄITMISEKS ETTE VALMISTAMA?
Esimene samm on laskespordi tehniliste aspektide põhjalik omandamine. Ka käesolev materjal võib olla tead- miste omandamisel hea abivahend, kuid alati on vaja ikka rohkem ja rohkem õppida tundma laskeoskuse peen- susi. Teadmisi saab laiendada raamatuid ning artikleid lugedes, laskurite ja teiste treeneritega vesteldes ning las- kurite tegevust jälgides. Igal võimalusel kuulata ning jälgida teisi treenereid, uurida nende tehnikat, fi losoofi at ning õpetamise meetodeid. Ning loomulikult on pärast sellise uue info saamist, mida teine on lugenud, kuulnud või näinud, pidev töö info analüüsimine ning vajaliku eraldamine mittevajalikust.
Teine samm laskuri abistamisel on õppida absoluutse põhjalikkusega tundma tema sooritustehnika ning asen- dite iga detaili. See võib algul võtta veidi aega, kuid kogemuste lisandudes areneb võime kiiremini laskuri soori- tust tundma õppida. Meetod seisneb lihtsalt laskuri tegevuse jälgimises ilma tema teadmata. Treener võib istuda või seista tulejoonel või selle taga ning olla näiliselt hõivatud märklehe või tuule jälgimisega. Tegelikult kasutab ta aega laskuri tegevuse jälgimiseks. Aeg-ajalt võib ta esitada küsimusi päästmise, kinesteetilise tunnetuse või muude detailide kohta, mis ei ole vaatlemisel nähtavad. Treener peab iga detaili oma mälus hoolikalt salvestama.
Niiviisi on hiljem võimalik laskurit üsna sageli mitmel moel abistada. Kui laskur ühel päeval ei suuda saavutada rahuldavat tulemust, sest miski on valesti, siis treener, asudes laskuri tegevust jälgima, võib märgata, et laskur on ebateadlikult hakanud tegema midagi teistmoodi, mis on rikkunud soorituse.
Laskuriga suhtlemine võib olla otsene või kaudne, sõltudes senisest suhtlemisvormist. Kogemused kinnitavad, et peaaegu universaalselt edukas on tehnika, milles suunatakse laskur ise tajuma oma võimalikku õiget tege- vust, ilma sõnades välja ütlemata, mida tuleks teha. Sellel tehnikal on hulk plusse. Esiteks, laskuri eneseuhkus ei saa riivatud, teiseks õpib laskur end korrektselt analüüsima, kui treener teda veidi suunab. Kolmandaks ja kõige tähtsamaks on asjaolu, et laskuril ei teki psühholoogilist sõltuvust treenerist. Sellel tehnikal on lisaks veel mõned raskesti defi neeritavad plussid entusiasmi, moraali ning motivatsiooni osas. Laskur areneb tipu suunas peamiselt tunnetades iseenda sisemisi jõude ühenduses väljastpoolt nähtava sooritusega.
Sisemaailma suur osatähtsus on see, mis muudab lasketreeneri töö äärmiselt erinevaks teiste spordialade tree- nerite tööst. Kas laskeasend on õige või mitte, saab treener öelda vaid võistlusmäärustega lubatavast lähtudes.
Ta saab öelda veel, et asend on õigekspeetav, või teisel juhul, et seda ei peeta õigeks. Treener saab veidi informat- siooni märklehti uurides. Kuid juhul, kui ebakorrektseks peetava asendiga saab laskur eriti häid tulemusi, on see asend tema jaoks õige, ehkki paistab ebatavaline.
Sooritustehnika teadmiste ning informatsiooni poolest ei ole lasketreeneri töö oluliselt raskem kui mis tahes muu spordiala treeneril. Kuid laskurite ettevalmistamine nõuab treenerilt rohkem oskusi tööks inimese psüü- hikaga kui teised spordialad. Tõenäoliselt seetõttu on põhjalik analüüsimine raskem kui muu osa treeneritööst, kuid ka märksa huvitavam.
ÕPETAMISE MEETODID
Treeningu eesmärk, nagu teada, on kõigi laskmisel vajalike oskuste ning omaduste arendamine. Kõrgel tasemel sooritus eeldab mitmekesiseid oskusi ning tulemuslik treening peab neid kõiki plaanipäraselt arendama. Tehni- line meisterlikkus on kasutu, kui laskur kaotab võistlusel närvid. Ilma füüsilise vastupidavuse ning keskendu- mis-võimeta jääb ka parima sooritustehnika valdaja tulemus kesiseks.
Et saavutada suurimat efekti, on vaja erinevaid treeningu vorme kombineerida, pidades silmas ka laskuri indivi- duaalseid iseärasusi. Valitav kombinatsioon sõltub laskuri hetketasemest ning tema käsutuses olevatest vahen- ditest, mis peavad olema teada ka treenerile, samuti tema võistlusprogrammist. Oskuslikult valitud treeningu- tehnikate kasutamine ei pea olema mingi imetegu, vaid peab säilitama laskuri entusiasmi ning ennetama iga- vust ja tüütust. Käesolevas peatükis püüame anda soovitusi treeningumeetodite efektiivsemaks kasutamiseks praktikas.
Käsitleme järgmisi põhilisi distsipliine:
1) tehniline ettevalmistus (laskmine ja kuiv treening), 2) füüsiline ettevalmistus,
3) mentaalne harjutamine ning psühholoogiline ettevalmistus, 4) treening juhendamisega (verbaalne ning visuaalne),
5) autogeenne treening, 6) võistlusettevalmistus.
TEHNILINE ETTEVALMISTUS
Treeningmeetodid, mis on vajalikud, et arendada laskuri põhilisi oskusi, ning need, mis on vajalikud eri lask- ealade sooritamiseks, jagunevad peamiselt kahte rühma: laskmine padruniga ning kuiv treening. Mõlemad on võrdselt tähtsad. Padruniga laskmine asetab teooria praktikasse, kogudes kõik põhielemendid kokku üheks tege- vuseks. Kuiv treening kasutab kordamisi, et kinnistada samu põhielemente ning talletada need alateadvusse.
Padruniga laskmine. On palju laskureid, kellele on tavaliseks treeningu vormiks laskmine. Sõprade omavahe- lised mõõduvõtmised klubi tasemel ehk korrespondentsvõistlused tagavad vaid väga vähese arengu. Sellised laskurid on liiga kinni rutiinis, et mõista võimalikke vigu, eriti kui need laskmised toimuvad lühikesel ajava- hemikul. Laskepraktikas peab tulemus olema alati vaid teisejärgulise tähtsusega, eesmärgiks peab olema pidev soorituse täiustamine. Selleks on vaid üks võimalus: kontrollida iga tehnikaelementi eraldi ning parandada vigu, kui neid on leitud. See ei ole universaalne lahendus, mis toimiks kõigile probleemidele korraga.
Praktiline laskmine peaks sisaldama katsetusi eri laiuste sihtimisseadmetega, erinevate käepidemetega ning eri- nevate laskmisprillide, riietuse ning jalatsite kasutamisega. Seda saab kasutada treeningul võistlusolukordadele lähedasemate tingimuste loomisel, astmelise laskmise ning vastava harjutamise tehnikas, samuti laskmisrütmi arendamisel.
Praktiline laskmine peab toimuma nii sise- kui ka välistingimustes ja erinevates valgustustingimustes. Alati peab märkama tuule, valgustuse ning muude väliste faktorite muutumist ning neid arvesse võtma. Treeningutel õpitud paranduste tegemist tuleb usaldavalt kasutada võistlustel. Praktiliste lasketreeningute käigus tuleb las- kuril proovida erinevaid padruneid ning valida nende hulgast endale sobivaim. Samuti peab laskur kontrollima oma varustuse funktsioneerimist ning kõrvaldama mis tahes ebakorrektsused. Ning lõpuks, kui lastakse tule- musele, et kontrollida valmisolekut võistlusteks, peavad nii laskur ise kui ka tema treener hindama ettevalmis- tuse käiku, laskuri tulemuste potentsiaali ning valmisolekut võistlusteks.
Padruniga laskmine võimaldab palju tähtsaid treeninguvõimalusi. Hoolikuse ning ökonoomsusega võib saavu- tada märgatavat edu ajal, mil võistluskaaslased tulejoonel küpsevad.
Kuiv treening. See on ilmselt kõige tähtsam treeningmeetod, kuid sageli ka kõige rohkem unustusse jäetud. Kuiv treening hõlmab kõiki laskmisprotsessi kuuluvaid elemente ilma padruneid kasutamata. Need on laskeasendi sissevõtmine, püstoli tõstmine, sihtimine, surve lisamine päästikule, järelhoidmine ning tabamuse ennustami- ne. Olles vaba tulemusest, on võimalik keskenduda puhtale sooritustehnikale, kõrvaldada vead laskeasendis, sihtimisel ning päästmisel. Tagasilöögi puudumisel on paremini võimalik märgata ebakorrektsusi, mis oleks raske või isegi võimatu padruniga laskmise korral. Kuid kuiv treening peab olema rohkem kui tehnikavigade kõrvaldaja. See peab fi kseerima iga laskmisprotsessi elemendi sooritamise alateadvuses. Paljude kordamistega muutuvad laskeasend, haare, sihtimisprotsess, lasu sooritamine ning järelhoidmine automaatseks protsessiks, mida on täiel määral võimalik hiljem uuesti kasutada.
See meetod on kasutatav kõigi püstolialade korral. Eriti vajalik on kuiv treening olümpia kiirlaskmises ning ilmuvale märgile laskmises. Siin on võimalik kasutada hingamiskontrolli abiks eri elementide ajastamisel. Sel viisil on võimalik välja arendada peened koordinatsioonilised seosed, mis kiirlaskmistel on vajalikud relva tõst- misel ning lasu päästmisel. Kõik see toimub ilma tagasilöögi, kõva paugu ning muude häirivate asjaoludeta, mis kaasnevad padruniga laskmisel. Ilma kulutusi tegemata ning minimaalse varustusega on võimalik harjutada laskeasendit, relva haaramist ning püstoli tõstmist sihtimispiirkonda kiirelt ning sealjuures sujuvalt. Kus iganes sa ka oled, muude treeninguvormide kasutamiseks ebasobivad lühikesed ajavahemikud on kasutatavad kuivaks treeninguks.
Kuiva treeningu kaudu kasvab ka laskmistreeningu väärtus. Põhilised tehnikavead saavad kõrvaldatud ning vajalik koordinatsioon ja oskused arendatud. Lasketiirus on laskuril võimalus lihvida tehnikat täiuseni ning sel- lega näidata oma arengut. On tõsi, et kuiv treening on tüütu, eriti algajatele, ning see vajab pühendumist. Kuid ka see leiab kasuliku rakenduse – kuivaks treeninguks vajalikud enesedistsipliin ning tahtejõud tulevad kasuks siis, kui hakatakse osalema võistlustel.
Kuiv treening võimaldab täiustada ja arendada käe seismist sihtimispiirkonnas ning omandada sujuva pääst- mise alused. See on suurepärane meetod keskendumisoskuse ning ausa enesekriitika arendamiseks. Meie vest- lustest tipplaskuritega kogu maailmas on selgunud, et nad peavad kuiva treeningut oma tehnilise, mentaalse ja füüsilise ettevalmistuse aluseks. Oleme aeg-ajalt ikka ja jälle leidnud, et kuiv treening on sageli ainus tee tehni- liste ja psühholoogiliste barjääride ületamiseks.
FÜÜSILINE ETTEVALMISTUS
Nii nagu täiustakse sooritustehnikat, niisamuti on vaja arendada ka laskuri füüsilist seisundit. Ilma selleta ei ole võimalik heade tulemusteni jõuda. Eelkõige on füüsiline ettevalmistus vajalik selleks, et saada laskeasend kindlaks ja käsi võimalikult hästi seisma. Et vajaliku tasemega kehaline seisund saavutada, on vaja regulaarselt sooritada kehalisi harjutusi. Füüsilise ettevalmistuse võib jagada kaheks: üldine ettevalmistus ja spetsiaalne ettevalmistus. Mõlema puhul tehakse nii isotoonilisi kui ka isomeetrilisi ehk siis lihastoonust taastavaid ja liha- seid tugevdavaid harjutusi.
Üldine ettevalmistus. Et saavutada hea lihastoonus, arendada südame- ja vereringesüsteemi ning suurendada kopsumahtu, on vaja treeningumeetodit, mis sobiks laskurile kõige paremini. Valikuvõimalusi on rohkesti: sör- kimine, ujumine, jalgrattasõit, suusatamine, paigaljooks on kõik sobivad. Koormused peavad suurenema vähe- haaval ning hiljem säilima regulaarse harjutamisena. Siiski peab meeles pidama, et kehaline ettevalmistus on täienduseks muudele treeningvormidele. Eesmärgiks ei ole ju seatud ainult hea füüsilise seisundi ning vastupi- davuse saavutamist, vaid eelkõige heade tulemuste saavutamist laskmises. Kindlasti kuuluvad laskuri etteval- mistuse hulka venitusharjutused. Lihtne ja hõlpsasti sooritatav harjutuste kompleks annab hea lihastoonuse ja suurendab vastupidavust.
Spetsiaalne ettevalmistus. Peale üldise kehalise toonuse tõstmise on vaja arendada just neid lihasgruppe, mis rakenduvad stabiilse laskeasendi ning relva hoidmise juures. Parim abivahend sealjuures on relv ise. Treening raskuste kasutamisega viib küll arenguni, kuid võib viia ka mõningate lihasegruppide ülearenguni. Tulemuseks on jämedakoeline lihaspinge, mis ei võimalda lihaste tasakaalustatud, peenkoordinatsioonilisi seoseid, mida eeldab laskmine. Niisamuti nagu kuiv treening, on ka spetsiaalharjutuste sooritamine eeldus heade tulemuste saavutamiseks.
Lihasgrupid, millel on püstolilaskmisel juhtiv ning kontrolliv roll, on õlavöölihased, käe liigutajalihased, küü- narvarrelihased ning kaelalihased. Õlavöölihastel on fi kseeriv funktsioon. Neid võib tugevdada järgmiste eri- harjutuste abil. Istudes põrandal rätsepaistes, suuna kõik liigutused õlavöö kaudu.
A. Käed õlgade laiuselt ette sirutatud. Käte tõstmine üles, venitades võimalikult tahapoole.
B. Käed kuklal, küünarnukid külgsuunas. Suru küünarnukid tahapoole ning üles.
Isomeetrilisi harjutusi on sobiv sooritada võimlemisredeli abil.
A. Isteasend põrandal, selg vastu võimlemisredelit, jalad risti, küünarnukid õlgade kõrgusel vastu redelit, käed moodustavad täisnurga ja haaravad vardast lagipea kõrguselt. Vardast kinni hoides lükka rindkere ettepoole, hoia mõned sekundid, siis lõdvestu. Korda.
Käe liigutajalihaseid on sobiv tugevdada isotoonilisi ja isomeetrilisi harjutusi kombineerides. Isotoonilisi harju- tusi võib sooritada 1,5 kg raskustega, mis on sobivad kasutamiseks püstoli asemel, samuti põranda või lae külge kinnitatud elastse kummilindi abil. Nende harjutuste sooritamisel peab käsi tõusma 45kraadilisest asendist õla
kõrgusele. Kõrgemale tõstmine pole kasulik, sest siis hakkavad tööle veel teisedki lihased, mille kontrollimine sihtimisel on tülikas ning põhjustab automaatika häirumist. Et vältida ebaühtlast lihaste arengut, on soovitatav teha harjutusi mõlema käega.
A. Seisa, jalad õlgade laiuselt harkis, ning tõsta käsi raskusega õla kõrgusele. Korda. Kasuta vaheldumisi mõlemat kätt. Väldi inertsi!
B. Korda sama harjutust elastse kummilindiga. See võimaldab kasutada erinevat vastupanu, kuid treeni- takse samu lihased, mis raskustega harjutades. Lindi põrandale kinnitamisel arendatakse tõstmisliigu- tust, lakke kinnitamisel aga langetamisliigutust. Väldi inertsi kasutamist!
ISOMEETRILISED HARJUTUSED.
A. Seisa näoga võimlemisredeli poole, jalad õlgade laiuselt harkis, käsi 45kraadise nurga all ette sirutatud, rusikas varda vastas (või lauaserva all). Lükka ülespoole mõne sekundi kestel. Korda.
B. Mõlemad käed võimlemisredelil (või kapiserval) õlgade kõrgusel, suru allapoole. Korda.
Kaelalihastel on sihtimisel oluline osa pea hoidmisel liikumatuna. Neid saab tugevdada järgmiste eriharjutus- tega. Seisa või istu. Pööra pead paremale ja seejärel vasakule, korda. Painuta pead paremale ja vasakule, korda.
Painuta pead ettepoole ja seejärel tahapoole, korda.
A. Selililamang, käed keha kõrval. Tõsta pea ette, kuni lõug toetub rinnale, langeta pea aeglaselt. Korda.
Haarde ning randme arendamiseks kasutatakse rullikuga raskusi, mis koormavad küünarvarrelihaseid. Kõik need harjutused arendavad püstolilaskurile vajalike lihasegruppide jõudu ning vastupidavust.
Eespool kirjeldatud harjutuste kõrval võivad püstolilaskurile kasuks tulla tennis, squash ja lauatennis. Need mängud eeldavad ning arendavad kiirust, kauguse hindamist, silma kiiret liikumist ning refl ekse. Enamgi veel, võitluslikkuse tõttu on neist abi ka võistlusteks häälestamise arendamisel. Siiski on need mängud kasulikud üksnes treeningperioodil ja neid ei või kasutada võistluste eel.
Spetsiaalettevalmistuse juurde kuulub ka nägemisteravuse teema. Laskur peab olema veendunud, et tema sil- mad on terved ning nägemine normaalne. Kui on kahtlusi, tuleb kohe silmaarsti poole pöörduda. Nägemispuu- dused korrigeeritakse prillidega, kuid on vaja on meeles pidada, et laskmiseks on vaja spetsiaalseid laskuriprille.
Tavalised lugemiseks, autojuhtimiseks jms ette nähtud prillid laskmiseks ei sobi. Laskuriprillide sobivuse kind- lakstegemiseks tuleb silmaarsti juurde kaasa võtta mängupüstol, et täpselt fi kseerida püstolikirbu õige nägemis- teravus. Kontaktläätsede kasutamine ei ole soovitatav, sest need liiguvad koos silmaliigutustega ja sellega koos muutub pidevalt ka valguse murdumine silmas. Teiseks pilgutatakse sihtimise kestel silmi tavalisest harvemini, see vähendab niiskust silmas ja ühtlasi kontaktläätse optilist mõju.
Treenimisel tuleb olla ettevaatlik. Harjutuste sooritamisel tuleb koormusi suurendada järk-järgult, et mitte põh- justada vigastusi. Spetsiaalseid isotoonilisi ja isomeetrilisi harjutusi peaks alustama alles siis, kui sobiv üldise kehalise ettevalmistuse tase on juba saavutatud.
MENTAALNE ETTEVALMISTUS
Laskuril on võimalik sooritustehnikat arendada ja täiustada ka mentaalse harjutamise abil. On kindlaks tehtud, et motoorseid oskusi on võimalik omandada ning täiustada ka ilma rohke füüsilise harjutamiseta. Seda tüüpi treeningut on edukalt kasutatud paljude spordialade treeningus.
Mentaalne harjutamine hõlmab õpitavate ning täiustatavate liigutuste terviklikku kogumit. Laskur peab kujut- lema end sooritamas laskmisprotsessi osi: laskeasend, relva viimine sihtimispiirkonda, sihtimine, lasu tekkimi- ne, järelhoidmine ning relva langetamine puhkeasendisse. Professor Gerschleri järgi mõjutab eelnev liigutus- te kujutlemine liigutuste sooritamist tegelikkuses. Mentaalse soorituse kordamiste tulemusena moodustuvad motoorsed närviteed. Laskmise protsessi on võimalik kujutluses harjutamisega täiuslikkuseni välja arendada.
Laskur suudab harjutamise tulemusena jõuda perfektse soorituseni kujutluses ning niiviisi harjutamise kau- du peagi jõuda perfektse tegeliku soorituseni. Mentaalse treeningu abil saab kõrvaldada vigu sooritustehni- kas, arendada lihaskoordinatsiooni ning keskendumisoskust. Mentaalne treening koos kuiva treeninguga aitab arendada positiivset suhtumist. Korrektsele sooritusele keskendumise tulemusena kaldud sa sellest harvemini kõrvale ka tegeliku laskmise juures. Seevastu üksnes mõte koordineerimata liigutusest ehk näpsamisest põh- justab seda ka tegelikul sooritusel.