Kõne arengu hilistus
Kõne arengu hilistuse korral pole tegemist diagnoosiga, vaid lihtsalt hinnanguga kõne arengule. Kõne areng on väga individuaalne.
Kõne arengu hilistumist võib märgata juba esimesel eluaastal. Näiteks võib hilineda lalisemine ning muu suhtlusoskus võib olla piiratud. Kui kaheaastase lapse kõnes on kasutusel alla 50 sõna ning puuduvad kahesõnalised lausungid (nt „Tahan juua“ või „Issi tuleb“), võib olla tegemist kõne arengu hilistumisega.
Mis põhjustab kõne hilistumist?
Kõne hilistumise põhjuseks võib olla ebapiisav suhtlemiskeskkond (nt mitmekeelne keskkond või eakaaslaste puudumine). Samuti võib kõne hilistumist põhjustada pärilikkus (nt peredes, kus mitme põlvkonna vältel on lapsed hakanud hiljem rääkima).
Milles seisneb logopeediline teraapia?
Varajane logopeediline sekkumine on oluline, et eristada kõne arengu hilistumist teistest kõneprobleemidest (nt alaalia). Logopeedi roll on kõnelise mahajäämuse märkamine, arengu korduv hindamine ja vanemate nõustamine lapsele sobiva keskkonna loomisel.
Loe lisaks:
Alaalia
Primaarse alakõne ehk alaalia (ingl specific language impairment, SLI) puhul on tegemist kõne arengu mahajäämusega, mis on püsiv ja ei möödu aja jooksul iseeneslikult. Lapse hääldus, sõnavara, grammatika kasutamine ja teiste inimeste kõnest arusaamine ei vasta tema eale.
Kuidas alaalia avaldub?
Alaalia puhul võib kõne arengu hilistumist märgata juba enne kolmandat eluaastat. Kui kõne arengu hilistusega lastel on erinevad kõnevaldkonnad ühtlaselt maha jäänud, siis alaalia puhul on kõne areng erinevates valdkondades asünkroonne ja ebajärjekindel (nt hääldamine rohkem kahjustatud kui lauseloome). Lapse puudulik kõne ei ole tingitud ühestki teisest kõnepuudest, intellekti- ega liikumispuudest, kuulmislangusest ega pervasiivsetest arenguhäiretest.
Mis põhjustab alaaliat?
Alaalia põhjustena on erinevad uuringud välja toonud aju kõnet juhtivate piirkondade kahjustuse või arenematuse enne sündi, sünni ajal või varases eas (enne kolmandat eluaastat). Samuti on leitud seos lapse vanematel esinenud kõnearenguhäiretega.
Alaaliat ei diagnoosita enne kolmandat eluaastat, sest selle eani on laste kõne areng väga erinev ning puuduvad ainult alaaliale iseloomulikud kõne arengu häirele viitavad sümptomid.
Milles seisneb teraapia?
Kui laps on saanud alaalia diagnoosi, vajab ta järjepidevat süsteemset logopeedilist ja/või eripedagoogilist abi. Kõnearenduslik töö on tavaliselt pikaajaline ja hõlmab muuhulgas ka psüühiliste protsesside arengu toetamist ja mahajäämuse ennetamist.
Düsartria
Düsartria (ingl dysarthria) on närvisüsteemi puudulikust tööst tingitud kõnehäire, mille korral on kahjustatud kõnes osalevate lihaste jõud, liigutuste kiirus, ulatus, ajastus, püsivus ja täpsus. Lihased on kas liiga pinges või lõdvad, lihaste töö ei ole koordineeritud, võivad esineda tahtmatud lihaste kokkutõmbed.
Düsartria võib tekkida igas vanuses inimestel.
Mis on düsartria põhjused?
Kui kahjustus tekib looteeas, sünni ajal või varases eas, nimetatakse seda arenguliseks düsartriaks. Kui närvisüsteem saab kahjustada juba arenenud kõnega lapsel või täiskasvanul, on tegemist omandatud düsartriaga.
Arengulise ja omandatud düsartria eristamine on oluline, kuna esimesel juhul mõjutab kahjustus veel arenemisjärgus närvisüsteemi ja teisi arenguvaldkondi, teisel juhul sellist laiemat mõju üldiselt pole.
Arengulise düsartria kõige sagedasemaks põhjuseks on laste tserebraalparalüüs ehk PCI (loe lähemalt siit http://static.inimene.ee/index.php?disease=l&sisu=disease&did=253).
Omandatud düsartria puhul on põhjuseks tavaliselt insult, trauma või progresseeruvad haigused (nt Parkinsoni tõbi, Alzheimeri tõbi või sclerosis multiplex).
Milles avaldub düsartria?
Lisaks hääldusprobleemidele (nt häälikute moonutamine või nasaalsus) võib düsartria korral esineda neelamis- ja hääleprobleeme (nt hääl on pinges, madal, kare või vaikne). Häiritud võib olla ka köhimine ja naermine.
Düsartria võib inimese kõnet mõjutada väga erineval määral. Kerge düsartria puhul võivad kõnepuuded avalduda ainult kiire kõne puhul. Raske düsartria korral võib arusaadav kõne täiesti puududa või ei suuda inimene üldse häält tekitada.
Spastiline düsartria võib avalduda häälikute moonutamise, pinges hääle, hüpernasaalsuse ja monotoonse kõnena.
Milles seisneb logopeediline teraapia?
Logopeediline teraapia sõltub düsartria põhjustest, vormist, raskusastmest ning inimese suhtlusvajadusest ja east. Kerge düsartria puhul aitab logopeed parandada kõne kvaliteeti. Raske düsartria puhul võib olla eesmärgiks mingigi suhtlusvõime kujundamine.
Loe lisaks:
Afaasia
Afaasia (ingl aphasia) on kõnehäire, mis on tekkinud peaaju kõnekeskuste kahjustuse tagajärjel. Afaasiast räägitakse juhul, kui enne selle tekkimist oli kõne omandatud.
Kuidas afaasia avaldub?
Afaasiakahjustus võib hõlmata kõneloome ja kõnetaju kõiki tasandeid ning nii suulist kui ka kirjalikku kõnet.
Afaasial on mitmesugused raskusastmed. Kergematel juhtudel esineb sageli täielik tervenemine.
Afaasiat esineb igas eas inimestel, ka lastel.
Afaasia liikidest saab pikemalt lugeda siin: http://koneravi.ee/portfolio/konekahjustuste-liigid/
Miks tekib afaasia?
Afaasia tekib olukorras, kus verevarustus ajus katkeb või kriitiliselt kahaneb ning kõnega seotud ajupiirkondade rakud või nende vahelised juhteteed ei saa seetõttu piisavalt hapnikku ja toitained. See, mis ja kuidas kõnes kahjustub, sõltub verevarustuse katkemise ulatusest ja piirkonnast.
Kõige sagedamini põhjustab afaasiat insult, aga võimalik on ka afaasia ajutraumade, kasvajate, kirurgiliste sekkumiste, mürgituste ja muude aju vererevarustust pärssivate põhjuste tagajärjel.
Kuidas viiakse läbi teraapiat?
Logopeediline teraapia afaasia korral on enamasti kas individuaalne või integreeritud rühmateraapia. See sisaldab väga palju erinevaid meetodeid, näiteks:
- artikulatsiooniasendite taju taastamise harjutamine,
- kõne esile kutsumine automatismide ja säilinud kõneelementide abil,
- kirjutamise ja lugemise abil sõnamälu taastamine,
- lugemise ja tekstitaju taastamise meetodid.
Oluline osa kõneravis on afaasiaga inimese iseseisev töö. Logopeedi soovitatud harjutusi saab teha kodus (vt www.koneravi.ee).
Osadel juhtudel taastub kõne iseenesest mõne tunni, päeva, nädala või kuu jooksul.
Loe lisaks:
Neelamisraskused
Neelamishäire ehk düsfaagia (ing dysphagia) on häire toidu liikumisel teel suust läbi neelu ja söögitoru makku.
Neelamishäire korral võib olla puudulik keeleliigutuste kontroll, mistõttu suutäie (booluse) kokkukogumine, vormimine ja mälumine või närimine on raskendatud. Lisaks keeleliigutuste kontrolli puudulikkusele on neelamisraskuse korral häiritud toidu juhtimine suust neelu. Neelamine võib hilineda; see võib kaasa tuua toidu sattumise hingamisteedesse.
Kuidas võib ära tunda neelamisraskusi lastel?
(Väike)lapse neelamishäire tunnused on järgmised:
- lapse suu ja selle ümbrus on väga tundlik,
- erineva konsistentsiga toitude (vedelik, kissell, puding, püree ja tahke) söömine on erinev,
- laps lükkab toidu suust välja,
- vedelik satub ninna,
- toimub refluks,
- laps sööb aeglaselt (45 minutit või kauem).
Peamised kaebused:
- laps ei kasva ega arene eakohaselt,
- lapse söömine ja söötmine on keeruline,
- korduvad ülemiste hingamisteede infektsioonid,
- laps keeldub toidust,
- laps pingutab söömisel ja väsib kergesti,
- laps on apaatne.
Kuidas avalduvad neelamishäired täiskasvanutel?
Neelamishäire tunnused täiskasvanutel on järgmised:
- suunurgast valgub toitu või sülge,
- toit jääb pärast neelatamist suhu või põske,
- söömine on aeglane,
- toitu satub ninna,
- suu tühjendamiseks on vaja mitmeid kordi neelatada,
- inimene köhib söömise ja joomise ajal,
- inimese kaal on langenud.
Mis põhjustab neelamishäireid lastel?
Lastel põhjustavad raskusi söömisel ja neelamisel mitmed närvisüsteemi häired (nt ajuhalvatus, meningiit ja entsefalopaatia), samuti refluks. Neelamisprobleeme võib esineda ka enneagsetel ja madala sünnikaaluga vastsündinutel, samuti huule- ja/või suulaelõhega lastel.
Mis põhjustab neelamishäireid täiskasvanutel?
Täiskasvanutel on neelamishäirete peamisteks põhjusteks närvisüsteemi kahjustused (insult, ajupõrutus, Parkinsoni tõbi, lihasdüstroofia, sclerosis multiplex jms). Neelamishäired võivad ilmneda ka pea- ja kaelapiirkonna probleemide (nt söögitoru kasvaja ja vigastused) või hoopis lagunevate hammaste ja halvasti istuvate proteeside korral.
Milles seisneb logopeediline teraapia?
Neelamisteraapiat viivad läbi spetsiaalse väljaõppe läbinud logopeedid. Neelamisteraapia sisaldab näiteks;
- keelelihase tugevdamist ja liikuvuse parandamist,
- neelamis- ja hingamismustri kujundamist (imikutel),
- õigete närimis- ja mälumisliigutuste kujundamist,
- erinevate konsistentside ja tekstuuriga vedelike ja toitude proovimist ja muutmist, et tagada ohutu neelamine.
Loe lisaks:
Lugemis- ja kirjutamisraskused
Düsleksia
Düsleksia on lugemishäire, mille puhul inimese lugemisoskus on sobiva õpetuse ja normaalse intellekti juures oluliselt puudulikum, kui võiks eeldada tema muude võimete juures. Kui 10-25% algklassi lastest võib esineda lugemisraskusi, siis düsleksia puhul jäävad raskused püsima pikemalt.
Millised on düsleksia tunnused?
Düsleksia puhul võivad olla häiritud sõna kokkulugemine või loetud sõnade tähenduse ja loetu mõttest arusaamine. Võib ilmneda lugemisel ühelt realt teisele hüppamist ja lugemist paremalt vasakule. Rasketel juhtudel on võimatu kokku lugeda isegi kahe- ja kolmetähelisi sõnu.
Düsleksia varasteks tundemärkideks võivad olla:
- hiline kõne areng,
- ebaselge hääldus,
- suutmatus sõnu riimida,
- sõnade segiajamine kõlalise sarnasuse või lähedase tähenduse alusel,
- raskused järgnevuste ja vastavuste õppimisel,
- raskused ruumi ja liikumise tajumisel jm.
Mis põhjustab düsleksiat?
Düsleksia põhjusteks on peetud ajukoore kahjustust, vaimse arengu häireid, pärilikkust, vale õpetamismetoodikat, mitmekeelset kasvukeskkonda jm.
Milles seisneb teraapia?
Düsleksia puhul on vajalik rakendada spetsiifilisi õpetamisvõtteid (nt sarnaste sõnade lugemine ja tekstist vigade leidmine) ning kasutada sealjuures erinevaid meeli (nägemine, kuulmine ja puudutamine). Düsleksiaga inimene vajab lugemisülesandega toimetulekuks rohkem aega.
Milline on prognoos?
Raskest düsleksiast pole võimalik täiesti lahti saada. Varajase sekkumise korral on aga probleemid väiksemad ning saab vältida sekundaarseid häireid (nt vähesest lugemisest tulenevad puudulikud teadmised, enesehinnangu langemine ja vähene õpimotivatsioon).
Enamik düsleksiaga täiskasvanutest on õppinud oma probleemiga suuremal või vähemal määral toime tulema.
Düsgraafia
Düsgraafia ehk vaegkirjutamine on spetsiifiline õigekirjahäire, mis ei ole seostatav arengulise ebaküpsuse, neuroloogilise häire, nägemisvaeguse ega puuduliku õpetamismetoodikaga.
Düsgraafia esineb sageli koos düsleksiaga.
Milles düsgraafia avaldub?
Erinevalt düsleksiast on düsgraafia puhul tavaliselt häälimine korrektne, kuid kirjutades eksitakse häälikute järjekorras või pikkuses, unustatakse kirjutamata sõnalõpud või kirjutatakse valed lõpud. Vead esinevad ka lauseloomes. Sõnad võivad olla lauses vales järjekorras, mõned olulised sõnad võivad üldse puududa või on asendatud mõne kõlalt või tähenduselt sarnase sõnaga jne.
Samuti esineb düsgraafiaga inimestel sagedamini halba käekirja ning kirjutatu on paberile halvasti paigutatud.
Millist abi rakendatakse düsgraafia puhul?
Düsgraafia teraapia toimub logopeedi juhendamisel ning seda on kõige parem viia läbi individuaalselt, kuna vigade avaldumine on väga erinev. Teraapia sisaldab näiteks erinevate enesekontrollioskuste ja keelereeglite õpetamist, samuti foneemitaju arendamist.
Riigieksami kirjandi hindamisel rakendatakse vaegkirjutajatele diferentseeritud hindamisjuhendit, kus vigadeks ei loeta häälikupikkuse kirjutusvigu.
Loe lisaks:
Kogelus
Kogelus on kõnehäire, mille korral inimene küll teab, mida öelda, kuid ta pole selleks kõnetakistuse tõttu võimeline. Kogelus tekib inimese tahtest sõltumata ja ta ei suuda seda tihti kontrollida.
Kuidas kogelus avaldub?
Kõnetakistused avalduvad näiteks järgmises:
- häälikute, silpide või ühesilbiliste sõnade kordus (nt mi-mi-mi-mina),
- häälikute venitus (nt mmmmmulle),
- õhuvoo või kõneaparaadi täielik blokk (võimetus mingi aja jooksul häält tekitada).
Kogelus algab tavaliselt lapseeas geneetiliste ja keskkonna tegurite koosmõjuna. Selle peitmiseks võib kogeleja:
- vältida teatud situatsioone, inimesi või sõnu,
- kasutada parasiitsõnu ja kaasliigutusi,
- lükata edasi sõnade väljaütlemist,
- rääkida väga vaikselt või väga kiiresti.
Miks kogelus tekib?
Täpne kogeluse põhjus on teadmata. Mitmed uuringud kinnitavad, et oma osa on geneetilisel soodumusel, kuid sama olulisel kohal on keskkondlikud tingimused (nt stress, kõrged nõudmised, närviline keskkond ja negatiivsed reaktsioonid ealisele kogelusele).
Milles seisneb kogeluse teraapia?
Esmalt uuritakse lapse kogelust ja kõne arengut ning selgitatakse välja võimalikud tegurid, mis võivad kogelust süvendada.
Sageli annab häid tulemusi kaudne teraapia, st vanemate ja teiste last ümbritsevate inimeste kõne kiiruse ja keerukuse vähendamine.
Logopeed võib soovitada ka otsest kõneteraapiat, mille käigus harjutatakse lapsega mänguliselt kergemaid rääkimisviise ehk kõnetehnikaid (nt teo kõne ehk aeglane kõne).
Täiskasvanute teraapias on kasutusel kaks erinevat metoodikat: kogeluse modifitseerimine ja sujuva kõne kujundamine. Nende tehnikatega on võimalik lähemalt tutvuda siin: http://kogelus.ee/koneravi-taiskasvanutele/
Füsioloogiline kogelus
Füsioloogilist kogelust ehk kogeluselaadseid ilminguid esineb kiirel kõne arengu perioodil (2.-5.eluaastal) umbes 25% lastest. Sel ajal areneb lapse kõne kiiresti, omandades rohkelt uusi motoorseid, keelelisi, kognitiivseid ja sotsiaalseid oskusi.
Kuidas ära tunda füsioloogilist kogelust?
Füsioloogilisele kogelusele on iseloomulikud sõnaalguse, sõna või lauseosa kerged kordused, mida laps ise ei märka.
Kas logopeediline abi on vajalik?
Kõneteraapiat füsioloogilise kogeluse puhul vaja pole. Last aitab tavaliselt lihtsalt rahulik ja toetav keskkond.
Kui lapsevanemad on ebakindlad ega tea, kuidas kogeleva lapsega suhelda, on kindlasti soovitatav konsulteerida logopeediga. Vanemate teadmatusest tekkinud hirmud võivad teatud juhul lapse kogelust hoopis suurendada.
Füsioloogiline kogelus möödub enamasti 2-6 kuu jooksul.
Loe lisaks:
Sekundaarsed kõnepuuded
Sekundaarsed kõnepuuded tulenevad mõnest teisest puudest, nt vaimupuudest, autismispektrihäirest, õpiraskustest, vaegkuulmisest, kehapuudest, aktiivsus- ja tähelepanuhäirest vms.
Vaimupuude korral võib kõnepuude raskusaste olla väga erinev.
Kerge vaimse alaarengu puhul ilmnevad suhtluses üksikud iseärasused (nt raskused õppetöös, abstraktsuse mõistmisel ja pikematest tekstidest või jutust arusaamisel). Igapäevasuhtluses ei pruugi võõras puuet märgatagi.
Sügavama puude korral on suhtlemine oluliselt piiratum. Kui inimene ise kõnet produtseerida ei suuda, võetakse kasutusele alternatiivsed suhtlusvahendid.
Loe lisaks:
Õpiraskuste puhul on häire ühes või mitmes psühholoogilises baasprotsessis, mis on seotud suulisest ja/või kirjalikust kõnest arusaamise ja selle kasutamisega (taju, mälu, mõtlemine ja tähelepanu). Need häired avalduvad lastel olulistes raskustes kuulamisharjumuse, kõne, jutustamise, lugemise, kirjutamise või matemaatiliste oskuste omandamises.
Alates 21. detsembrist 2015 on gümnaasiumis õppivatel hariduslike erivajadustega õpilastel võimalik riigieksamite sooritamiseks taotleda eritingimusi, millega saab tutvuda siin: http://www.innove.ee/et/riigieksamid/koolidele-riigieksamitest/RE-eritingimustel-eksamineerimine
Autism on arenguhäire, mis avaldub iseärasustena suhtlemises, käitumises ja kõnes. Häire ilmneb väikelapseeas. Mõnikord on lapse suhtlemishäired märgatavad juba imikueas.
Autism on spektrihäire, mis tähendab, et kuigi kõik autistlikud inimesed kogevad teatud määral samu probleeme, on häire mõju neile väga erinev.
Autsimile omased tunnused on näiteks:
- pilkkontakti puudumine,
- kehalise kontakti vältimine,
- kõne mahajäämus või selle puudumine,
- raskused kõne mõistmises,
- korduvad liigutused pea, jäsemete või kehaga,
- ärritumine muutuste peale,
- suutmatus mängida teistega.
Loe lisaks:
Kuulmishäiretega inimesteks nimetatakse neid, kelle kuulmine on teatud määral nõrgenenud. Kui kuulmine võimaldab kõne mõistmist, on tegemist vaegkuuljaga. Kui kuulmist ei ole võimalik kasutada kõne mõistmiseks isegi kuulmisaparaadi abil, on tegemist kurdiga.
Oluline on kuulmislanguse varane diagnoosimine, et alustada kuuldetaju arendamist võimalikult vara. Väike kuulmislangus jääb tihti diagnoosimata, kuid koolis võib ilmneda, et hääldus on ebatäpne, esinevad häälikupikkuste vead etteütlustes, lapse tähelepanu hajub, ta ei reageeri korraldustele jm.
Kurtuse ja sügavama vaegkuulmise korral õpivad lapsed tavaliselt erikoolis (Tartu Hiie Kool, http://www.hiiekool.ee/http://www.hiiekool.ee/, Tallinna Heleni Kool, http://helen.edu.ee/). Keskmise ja kerge vaegkuulmise korral saavad lapsed kuulmisaparaadiga hakkama tavakoolis, kuid vajavad logopeedi abi.
Loe lisaks:
Kehapuuded avalduvad eelkõige toimetulekupiirangutes, kuid need võivad pärssida ka lapse intellektuaalset ja kõne arengut, seda eriti puuduliku õpi- ja kasvukeskonna korral, samuti kahjustatud kesknärvisüsteemi tõttu (nt laste tserebraalparalüüs, PCI).
Aktiivsus- ja tähelepanuhäirega (ingl attention deficit/hyperactivity disorder, ADHA) lastel võivad samaaegselt esineda kõne ja keele arenguhäired.
Logopeediline teraapia on väga erinev ja sõltub konkreetse lapse vajadustest. Oluline on teha tihedat koostööd lapse pere, lasteaia ja kooliga ning luua üheskoos lapsele võimalikult sobiv keskkond, mis aitab kompenseerida häirest tingitud puudujääke. Samuti arendatakse vajaduse korral nii kognitiivseid võimeid kui ka kõnelist ja keelelist võimekust.
Loe lisaks: