Ossifitseeriva müosiidi ravi
Müosiidi unistamine on nimi, mis antakse tervele haiguste rühmale. Selliste probleemidega patsientidest saavad kirurgid - traumatoloogid ja ortopeedid - paljudeks aastateks. Need on kroonilised haigused, mille puhul lihaste asemel on luukoe kolded.
Luud ja lihased on ühe "ema", sidekoe "pojad". Kuid miks on lihaste asendamine luuga, pole teadus veel suutnud vastata.
Neid haigusi eristatakse vastavalt arengu mehhanismile:
- ägeda vigastuse kohas,
- kroonilise lihaste vigastusega,
- luude moodustumise geneetiliste häirete esinemisel.
Tegutseme nendega järjekorras.
Ägedate vigastuste korral
Luu kinnikasvamine 20-aastase tüdruku endise murru kohas. Paremal võrdlusel on tavaline küünarliiges..
Kõige sagedamini võite leida sellise ebaõnne nagu ägeda trauma komplikatsioon koos luumurdudega. See tekib raskete spordivigastustega hästi arenenud lihastega noormeestel, näiteks võidusõitjatel, uisutajatel. Ravi jaoks on vaja pikaajalist puhata.
Selle haiguse korral asendatakse suur hulk kahjustatud lihaseid armide ja ülekasvanud luukoega. Mõnikord osalevad nad spordikarjääris, kuid eksperdid teavad, kuidas pärast luumurdude paranemist saavad nad aidata spordi juurde naasta. Ossifitseeriva müosiidi kirurgiline ravi taastab (osaliselt või täielikult) liikumise kahjustatud piirkonnas.
Ära ole pessimistlik! Isegi pärast kõige raskemat vigastust on kaotatud oskused taastatud. Meditsiin ei seisa paigal, ärge unustage seda.
Vanas eas läheb selline protsess mõnikord kannataja kasuks. Näiteks puusaluumurd paraneb pikka aega ja on habras. Ümbritseva koe luustumine suurendab luumurru koha tugevust. Tõsi, liigeste liikuvus on kahjustatud. Kuid patsient saab kiiremini jalule ja eakate inimeste jaoks on see eluliselt tähtis. Traumatoloogid üritavad isegi luude moodustumise protsessi kiirendada. Määrake kaltsiumilisandid, vitamiin D-3 ja osteogeneesi stimulandid.
Õla piirkonnas on vigastus hoopis teine asi. Sellise luumurru paranemisega on käe liikuvus halvenenud. Probleeme on nii tööl kui kodus. Sama tulemus - raadiuse luumurdude korral tüüpilises asukohas.
Arstide vaatlused ja statistika näitavad, et ägeda trauma sellise komplikatsiooni ilmnemine nagu müosiit ossifitseeriv ei sõltu ravimeetodist. Faktid viitavad mõnedel patsientidel selle protsessi eelsoodumusele. Vaatamata tavapärasele ja korrektsele kohtlemisele on võimatu ette öelda, milline tulemus lõpuks saab..
Kroonilise vigastuse põhjusena
See ei kehti krooniliste vigastuste korral. Oosifitseeriv müosiit avaldub luumoodustiste piirkondades sagedaste vigastuste korral:
- võimleja luud biitsepsis,
- ratturite luud reie siseküljel,
- laskurite luud püstoli tagasilöögist rinnalihastes jm.
Need moodustised ei pruugi põhjustada ebameeldivaid aistinguid ega häiri haiguse "omanikku" eriti. Kui need segavad elu, ravitakse neid edukalt röntgenravi abil..
Geneetilised häired (progresseeruv müosiit ossificans)
Seda müosiiti nimetatakse ka Munheimeri tõveks - salapärane kaasasündinud haigus, millel on surmav tagajärg. Eksperdid nimetavad seda “fibroplastiks ossifitseerivaks müosiidiks” - FOM. Haigus on geneetilise iseloomuga. Tekib mutatsiooni tõttu geenis, mis vastutab luude moodustumise protsessi eest.
Mutatsiooni põhjus pole kindlaks tehtud. On teada ainult see, et äkki muutub geen väga aktiivseks. Haigus on haruldane (lastel, sagedamini poistel), ühel juhul 2 miljoni inimese kohta. Selliseid patsiente on maailmas kirjeldatud ainult 200. Esimesed manifestatsioonid võivad esineda imikutel, mõnikord 3-4-aastaselt ja lähemal 10-aastasele.
FOM toimub mitmes etapis, mida saab eristada röntgenuuringute abil..
- Infiltratsiooni staadium - lihaskoes ilmuvad tsüstilised moodustised. Nende ümber areneb põletikuline protsess. Väliselt võib see tunduda kahjutu sissetungina, suurusega 3–5 cm, puudutusega valus. Selle moodustumise ebatavaline omadus on keha nõrk üldine reaktsioon..
- Kiulise tihenemise staadium - tsüstid ja nende ümber olevad põletikualad asendatakse kareda armkoega.
- Kolmas etapp on luustumine. Armi asemel moodustub luu, seda võib näha röntgenpildil.
Haigus algab valu kaela, selja ja õlgade lihastes. Järk-järgult kõvenevad lihased ja need asendatakse luuga.
Pealegi pole selle kasvul kindlat kuju ja see muudab patsientide välimust, keda kutsutakse ka "luuinimesteks". Protsessi laineline kulg on iseloomulik. See süveneb ja vaibub teadmata põhjustel..
Haiguse arengu tunnused
- Mõjutatud on pagasiruumi pindmised lihased. See piirab pea, kaela, jäsemete liikumist..
- Esimene luustumise koht "alustab" lihaste luukoeks muutmise protsessi. Mida varem (vanuse järgi) see algab, seda kõrgem on selle arengu kiirus.
- Protsessi kõik etapid esinevad ühel patsiendil samaaegselt.
- Puudub keele, neelu, diafragma, südame ja muude siseorganite lihaste luustumine.
- See haigus on pöördumatu, sellel on erinev voolukiirus. See võtab inimestelt võimaluse iseseisvalt tegutseda, muudab nad puuetega inimesteks.
Haiguse tuvastamise meetodid
- FOM diagnoosimisel kasutatakse biopsia meetodit. Uurimiseks saadud lihaste kudedes leitakse kaootilise paigutusega luustruktuure.
- Seda haigust on võimalik kahtlustada röntgenuuringute meetoditega..
- Ainult geneetiline diagnoos kinnitab kahtlusi lõpuks. Venemaal viib seda läbi Moskvas asuva Vene arstiteaduste akadeemia teaduskeskus.
Ravi omadused
Progresseeruv müosiit ossifitseeriv on ravimatu, mida tunnistavad kõik arstid. Saate leevendada haiguse ilminguid ja parandada patsientide heaolu. Selleks kasutage erinevaid tehnikaid:
Füsioteraapial varases staadiumis on valuvaigistav ja lahendav toime. Nagu kõiki muid ravimeid, kasutatakse seda ettevaatlikult..
Järgmised protseduurid on vastunäidustatud:
Ärge heitke meelt, kui teie lapsel on selline hirmutav diagnoos. Teie armastus, hool ja soov aidata alati tulemusi. Järgige täpselt arsti nõuandeid. Pidage meeles, et uute ravimite otsimine toimub ja võit selle tervisehäda üle on aja küsimus.
- Harjutusravi tehakse siis, kui haigus taandub, vältides valu.
- Dieet piirab kaltsiumsoolade tarbimist.
- Määrake vere kaltsiumitaseme alandamiseks ravimeid, näiteks EDTA, kaaliumjodiid, ksüdifoon.
Eksperdi arvamus
- Ehkki on üldtunnustatud seisukoht, et FOM-i prognoos on kehv, on näiteid selle vastupidisest arengust teadmata põhjustel. See on Pennsylvanias asuva McKay labori spetsialistide tähelepanek, selle haiguse eksperdid..
- Alates 2012. aastast on maailm töötanud genoomiga, mis viib lihaste järkjärgulise luustumiseni. 14. juulil 2014 alustati San Franciscos, Philadelphias ja Pariisis geenimutatsioonide blokeerija, ravimi Palovaroten, kliinilisi uuringuid. See on tõeline võimalus haigusest üle saada, mida nimetatakse ka "teiseks luustikuks".
järeldused
Sidekoehaiguste vaadeldav rühm üldnimetuse "luustunud müosiit" all on arengu mehhanismides, manifestatsioonides ja eluea prognoosis heterogeenne. Probleemi olemuse mõistmine aitab sellest edukalt üle saada.
Müosiidi unistamine
Müosiit on haigus, mis esineb mitmel põhjusel ja põhjustab lihaskudedes põletikulise protsessi esinemist. Sõltuvalt sellest, mis vaevuse põhjustas, klassifitseeritakse see eri tüüpi. Üks patoloogiliste seisundite rühm on tingimata kahjutu ja ravitav, teine, põhjustades kehas tõsiseid häireid, võib lõppeda surmaga. Selles artiklis käsitleme selle patoloogiaga seotud peamisi probleeme. Siit saab lugeja teada, millistel juhtudel tekib müosiit, millised prognoosid ossifitseeriva müosiidi raviks tänapäeval olemas on, kuidas end selle haiguse eest kaitsta..
Mis on müosiit luustunud?
Müosiit on lihaskoe põletikuliste haiguste rühm, mis areneb traumaatiliste vigastuste, nakkuslike patoloogiate ja luude ning kõhre struktuuride krooniliste degeneratiivsete-düstroofsete muutuste taustal. Põletikku, millega kaasneb kaltsifikatsioon (kaltsiumisoolade ladestumine) ja lihaste luustumist, nimetatakse müosiidi luustumiseks (RHK-10 kood - M61).
Lihaskoe luustumine on üks tõsisemaid müosiidi tüüpe ja enamikul juhtudel ravitakse seda suhteliselt edukalt ainult kirurgiliste meetodite abil..
Põhjused
Luustunud müosiidi põhjused peituvad lihaskiudude denervatsiooni patoloogilistes füsioloogilistes protsessides.
- Haigus võib areneda mitmesuguste toksiliste ainetega kokkupuutumise tõttu. Toksiline müosiit ilmneb koos alkoholismi ja narkomaaniaga.
- Teatud ravimite võtmine võib põhjustada ka ebastabiilseid lihaskahjustusi. Kuid haiguse täpset patogeneesi pole teada. Omandamine võib tekkida mitme nädala või isegi aasta jooksul..
- Väga sageli esineb haigus osteomüeliidi, naha erysipelas, põie kividega põiepõletiku taustal. Müosiiti provotseerivad ka mitmesugused viirushaigused, bakteriaalsed ja seenhaigused.
- Mõõduka ja kerge raskusega müosiit ilmneb pärast mitmesuguseid vigastusi, hüpotermiat, lihaskrampe, intensiivset füüsilist pingutust.
- Müosiidi tekke oht ilmneb teatud elukutsete inimestel - muusikutel, autojuhtidel, arvutioperaatoritel.
- Pikaajalised koormused teatud lihasrühmadele ja ebamugav kehaasend provotseerivad patoloogiat.
Klassifikatsioon
Müosiidi peamised vormid:
- Ossifitseerumine - toimub pärast traumat, kuid võib olla ka kaasasündinud, mida iseloomustab kaltsifikatsioonide ladestumine lihastes.
- Polümüosiit on tsütomegaloviiruse ja Coxsackie viiruse põhjustatud põletikuline lihashaigus.
- Nakkuslik (mitte mädane) - esineb bakteriaalsete ja viiruslike kahjustuste, suguhaiguste korral.
- Purulentne - võib tuleneda kroonilisest osteomüeliidist või septikopeemiast.
- Dermatomüosiit - kahjustatud pole mitte ainult lihaskude, vaid ka nahk.
- Parasiitne - ilmneb siis, kui kehal on toksiline-allergiline reaktsioon parasiitnakkusele.
Esimene tüüpi vaev avaldub kiiresti. Seda iseloomustavad progresseeruvad rasked moodustised lihastes, sageli diagnoosimisel segatakse traumaatiline müosiit sarkoomiga. Seega põhjustab vale diagnoosimine ja sobimatu ravi tõsiseid tüsistusi..
Sümptomid ja nähud
Ossifitseeriva müosiidi sümptomid varieeruvad sõltuvalt haiguse vormist:
Traumaatilise müosiidi luustumise sümptomid. Haigus võib avalduda mitu kuud hiljem ja isegi aasta pärast vigastust. Sageli on haiguse varjatud käik väikese valuga, mida inimesed ei pea oluliseks.
Patsiendid hakkavad meditsiinilist abi otsima kõige sagedamini pärast tiheda tahke nahaaluse moodustise avastamist, mis põhjustab ebamugavusi. Mida lähemal on luustumiskoht pinnale, seda tugevam on valu.
Lihasnõrkuse suurenemine pole seda tüüpi müosiidi korral tüüpiline, puuduvad müosiidi üldised sümptomid, näiteks: valu, kehakaalu langus, palavik, kaalulangus.
Kaasasündinud müosiidiga ossificans patsient
Muud kliinilised sümptomid on ka:
- pehmete kudede infiltratsioon;
- nahatooni muutus kahjustatud piirkonna piirkonnas;
- suurenenud valu liikumise ajal, samuti pikaajalise puhkeseisundis (näiteks öise une ajal);
- kudede paksenemine ja turse;
- naha paksenemine luustunud lihaste lokaliseerimise kohas;
- kahjustatud lihaste innervatsioonitsoonis paiknevate liigeste passiivse liikuvuse ja deformatsiooni piiramine.
Diagnostika
Tundes lihaste nõrkust, tuimaid valulikke aistinguid, ebamugavustunnet ja muid müosiidi iseloomulikke tunnuseid, pöördub patsient arsti poole. Diagnoosi tegemiseks kasutatakse instrumentaalsete ja laboratoorsete uuringute meetodeid. Patsiendi diagnoos koosneb:
- Esmane kontroll. Pärast patsiendi kaebuste kuulamist küsib spetsialist temalt, millal esimesed häirivad sümptomid ilmnesid, millised vigastused said kannatada, kas on muid patoloogiaid jne..
- Järgmisena viiakse läbi kontroll. Arst uurib häirivaid piirkondi. Kui haigus on pikema aja jooksul progresseerunud, määratakse tõenäoliselt kahjustatud lihaste atroofia. Selliste piirkondade kohal olev nahk muutub kahvatuks. Palpatsioonil märgitakse lihaste tihenemist. Valulikud aistingud, enamasti aga mõõdukad.
- Järgmisena peate tegema reumateste. Need on spetsiifilised analüüsid, mis on vajalikud diferentsiaaldiagnoosina ja aitavad näha reumaatiliste haiguste süsteemseid ja lokaalseid muutusi. Nende abil on võimalik kindlaks teha patoloogilise protsessi algpõhjus, välistada autoimmuunhaigused ja näidata põletikulise protsessi intensiivsust.
- Kompuutertomograafia, tänu millele saab arst uuritavast alast kolmemõõtmelise pildi ja saab kindlaks teha haiguse põhjuse.
- Ja lõpuks määrab arst biopsia, mis seisneb kahjustatud koe tüki võtmises edasiseks hoolikaks uurimiseks..
Diagnostika peamine ülesanne on kindlaks teha laevade lähedal asuvate lihaste ja sidekudede struktuuride degeneratsiooni olemasolu. Kuid nii suure protseduuride loetelu korral diagnoositakse luu müosiiti sageli ainult radiograafia abil.
Ravi
Ravis saate lisada subtiitreid (ravimid, kirurgilised meetodid, füsioteraapia, võimlemine jne - vaadake olukorda, teil on vaja ühte või teist subtiitrit selles artiklis)
Müosiidi ravimeetodid sõltuvad haiguse diagnoositud vormist. Kuid igal juhul välistatakse viivitamatult tegurid, mis võivad põhjustada ärritust. Need on massaažiprotseduurid, parafiinravi, kokkupuude elektriväljaga. Kasulikud on annustatud terapeutilised harjutused, elektroforees, radoonivannid..
Konservatiivne ravi varases staadiumis pärast traumat:
- Külm hematoomide fookuses.
- Põletikuvastased ravimid;
- Surveside;
- Osokeriidirakendused;
- Ultraheli hüdrokortisooniga.
Traumaatilise müosiidi prognoos on peaaegu alati soodne..
Operatsioon
Operatsioone kasutatakse viimase abinõuna, kui kõik narkomaaniaravi võimalused on ammendatud. Operatsioon viiakse läbi luustunud lihaste piirkonnas paljude tervete kudede piirkonnas. Operatsioon on õigustatud, kui moodustunud luukoe piirab liigeste aktiivsust mehaaniliselt, haiguse pika käiguga, mitte varem kui 1 aasta pärast debüüti. Kirurgilise sekkumise läbiviimisel on oluline mõista, et ebanormaalsete kudede eemaldamisel on haiguse retsidiivid võimalikud. Relapsi põhjustab ka operatsioonivigastus koos hemorraagia, lihaste muljumise piirkondadega.
Edukaks raviks vajab patsient puhata ja rahu. Närvilised kogemused ja füüsiline aktiivsus on vastunäidustatud. Koos protseduuridega peate järgima ka spetsiaalset dieeti, mis sisaldab vitamiine, teravilju ja puuvilju. Alkoholi, praetud ja soolaste toitude kasutamine on rangelt keelatud..
Sõltuvalt müosiidi arengu põhjustest eraldatakse erinevate suundadega ravimid. Bakteriaalsete ilmingute korral on ette nähtud antibiootikumid. Prulentseid põletikke ravitakse ainult operatsiooniga, millele järgneb taastusravi.
Rahvapärased abinõud
- Ženšenni juure salv. Mida vajate: 100 g hane- või mägrarasva (võib asendada võiga), 50 ml ženšenni juure alkohoolset tinktuuri, 1 lusikas jämedat soola. Kuidas seda teha: sulatage või (võite kasutada veevanni), seejärel valage tinktuur anumasse ja lisage lauasool. Segage kõik korralikult läbi ja pange segu tahkumiseks külmkappi. Kandke valulikele kohtadele 2 korda päevas 1-2 kuu jooksul.
- äädika-mee segu (1 supilusikatäis mett, 1 supilusikatäis õunasiidri äädikat ühe klaasi vees), võtke 3 klaasi päevas; ravikuur on kuu, paus 10 päeva, teine kuur kuu jooksul;
Ärahoidmine
Haiguste ennetamine seisneb heas toitumises, mõistlikus füüsilises tegevuses, mis tahes haiguste õigeaegses ravis.
- Ebasoovitav on istuva eluviisi juhtimine, regulaarselt mustandites ja hüpotermia.
- Joogirežiim on väga oluline, mille jooksul tuleks päevas tarbida umbes kaks liitrit vett. Te ei tohiks unustada puuviljajooke ja kompoteid, ka roheline tee on kasulik. Puffimise kõrvaldamiseks on soovitatav võtta kibuvitsade keede.
- Müosiidi ennetamiseks on kasulik veeta aega õues..
- Paljud patsiendid on selle küsimuse pärast sageli mures: kas on võimalik ossifitseeriva müosiidiga harjutusi teha? Siiski on võimalik, et koormused peaksid olema kerged ja doseeritud. Lisaks võimlemisele on selle haiguse korral soovitatav karastamine, ujumine, jalgrattasõit.
Müosiidi ennetamine hõlmab ka pidevat liikumist, on oluline mitte lubada keha hüpodünaamiat ja hüpotermiat. Muidugi on patoloogia parim ennetamine vigastuste puudumine..
Müosiidi luustiku sümptomid ja ravi
Müosiit võimendav on haigus, mis põhjustab lihase osalist luustumist. Varaseimas etapis on liigeste ja lihaste liikumisele kerged piirangud. Protsess võib areneda mõni aeg pärast spordivigastust (verevalum, pisar). Mõnikord võib see tekkida korduvate kahjustuste tagajärjel. Üksikjuhtudel võib tükk periosteest maha tulla ja sattuda vigastatud lihasesse, mistõttu moodustub luukoe.
Kõige sagedamini läbivad luustumist brachialise lihas, reieluu adduktor ja nelipealihas. Kui brahiaallihas läbis luustumise, on küünarnuki liigeses liikumine järk-järgult piiratud kuni liikuvuse täieliku väljalülitamiseni. Kui nelipealihase reieluu keskmine pea luustunud, suureneb põlveliigese ekstensori kontraktuur.
Röntgen näitab luustunud lihaseid
Ossifitseeriva müosiidi diagnoos tehakse hõlpsalt pärast kahjustatud piirkondade röntgenikiirgust, kui lihastes ilmnevad korallikujulised varjud. Radiograafil kahjustatud lihase piirkonnas on omamoodi kerge "pilv". Kui vajutate tsooni "pilv", tunnete pitserit ja inimene tunneb valu. Haiguse progresseerumisel muutub liikumisulatus väiksemaks. Roentgenogrammil hakkab "pilv" muutuma tihedaks koeks.
Esimeste luustunud müosiidi tunnuste avastamisel tuleks viivitamatult välistada tegurid, mis suurendavad ärritust luustumise piirkonnas. Ärge kandke massaaži, parafiini ega elektrivälja. Soovitatavad on terapeutilised harjutused väga väikestes annustes, kerge kuumuse kasutamine, naatriumkloriidi elektroforees, radoonivannid ja röntgenravi. Kui kogu konservatiivsete meetoditega ravi ei toimi, suureneb liikumisfunktsioonide kahjustus, tuleb rakendada luustumise fookuse kirurgilist ekstsisiooni..
Haiguse kliiniline pilt ja ravi
Müosiiti kubisev esineb kõige sagedamini noortel meestel ja pooltel juhtudel on see seotud traumaga. Valdavalt lokaliseeruvad kahjustused skeletilihaste sügavates osades. Mõnikord võib see asuda periosteumi lähedal, mis samal ajal on järsult paksenenud. Kõige sagedamini mõjutab luustunud müosiit üla- ja alajäsemeid, eriti õlgade, reite ja tuharate piirkondi. Müosiidi luustumise peamine ravi on luustumise kirurgiline ekstsisioon.
Kliinilise pildi manifestatsiooniga mängib olulist rolli vigastuse olemus. Kui vigastus on tõsine, anumad on kahjustatud, siis on sümptomite kiire progresseerumine ja nädala pärast, maksimaalselt kuu pärast, ilmneb valulik turse. Sellistel juhtudel läbib inimene tavaliselt kirurgilise ravi esimese kolme kuu jooksul pärast vigastust. Kui luustunud müosiit ilmneb pärast korduvaid mikrotraumasid, on see sageli asümptomaatiline, ilmneb ainult kerge turse, mis on patsiendi ainus kaebus. Sellistel juhtudel viiakse kirurgiline ravi läbi nelja kuni 15 kuu jooksul, mõnikord hiljem.
Esmalt ilmub pehme tainasarnane paistetus, seejärel on kuded luustumise tõttu tihedamad. Kui kahjustust on võimalik tuvastada, on ette nähtud kirurgiline ravi. Kahjustuse läbimõõt ei ületa sageli 5 cm. Kõhu ümbritseb tarretisesarnane mass, mis on moodustunud ümbritsevate lihaste degeneratsiooni tõttu. Pikka aega eksisteerinud kahjustustel on kiulise koe kasvu tõttu tavaliselt selged kontuurid. Sõlm on praktiliselt asendatud täielikult moodustunud luuga või see võib sisaldada tsüstidega kiulises koes tungivaid osteokondraalseid sisendeid.
Kui kahjustused eemaldati varakult, siis võivad kahjustuse sees olla hematoomid. Paljud eksperdid usuvad, et kirurgilist ravi tuleks läbi viia alles pärast luustiku küpsemist, see tähendab paar kuud pärast selle avastamist. Haiguse relapsi on harva. Kõige sagedamini põhjustab neid operatsioon ise, kui pärast seda on hemorraagiaid, õõnsusi, kudede muljumispiirkondi.
Peamised luustunud müosiidi tüübid
Müosiidi unistamine on jagatud järgmisteks osadeks:
- Traumaatiline.
- Progressiivne.
- Trophoneurootiline.
Traumaatilist luustunud müosiiti iseloomustab kiire kasv, periosteaalse komponendi olemasolu (tahke moodustumine lihase sees), mida peetakse biopsia sarkoomiks. Sellepärast võib välja kirjutada ebaõigeid toiminguid, mis ei vii patsiendi paranemiseni. Neurotroofne müosiit areneb seljaaju, suurte närvitüvede vigastuste tõttu ja avaldub tavaliselt puusa- ja põlveliigestes. Progresseeruv luustunud müosiit areneb juba varases lapsepõlves, peamiselt poistel. Lihaste jäikus hakkab järk-järgult suurenema, kehahoiak muutub, liigutused muutuvad piiratuks.
Progresseeruv luustunud müosiit võib hakata arenema juba loote emakasisese arengu perioodil, kuid enamasti avaldub haigus lapse esimestel eluaastatel. Esiteks luustuvad lihased, mis kinnituvad abaluu piirkonnas õlaliigese piirkonnas, trapetsiumi lihased, reie lihased, puusaliiges. Mõnikord on remissiooniperioodid, kuid pärast seda haigus jätkub. Mõjutatud lihased hakkavad paisuma, paisuma, kohtades ilmub valu. Tasapisi algab luustumisprotsess, lihased, kõõlused luustuvad, tursed levivad edasi.
Luustumise määr on erinev, mõnel jätkub see protsess aastaid. Ossifikatsioon levib kogu kahjustatud lihasesse, hõivates üha rohkem alasid. Huvitav fakt: luustumine ei laiene südamele, diafragmale, keelele, silma lihastele, kõrile. Lihaste luustumise tõttu muutub pea liigutamine keeruliseks, lülisamba, abaluude ja kõigi suurte liigeste liikuvus on samuti piiratud.
Enamik patsiente sureb enne 10. eluaastat. Surm toimub tänu sellele, et luudevahelised lihased, kõhu seina lihased luustuvad ja hingamishäirete protsessid algavad. Samuti luustuvad alalõua lihased, närimine ja neelamine on raskendatud. Inimene ei saa hingata ja süüa.
Progresseeruv müosiidi luustumine on haruldane haigus, mille korral lihaskude luustub. Progresseeruv müosiit ossificans määratakse tavaliselt geneetiliselt. Kahjuks pole selle jaoks veel välja töötatud ravivahendeid, seega on see ravimatu. Ossifikatsioon algab spontaanselt, ettearvamatult, vanusega, see haarab üha rohkem lihasgruppe, muutes need praktiliselt luudeks. Haigus on saatuslik pärast rindkere lihaste ja neelavate lihaste luustumist.
Meditsiiniline õppekirjandus
Meditsiiniline õppekirjandus, veebipõhine raamatukogu ülikoolide üliõpilastele ja meditsiinitöötajatele
Müosiidi unistamine
Traumaatiline luustunud müosiit ei ole põletikuline haigus, nagu viitab selle vananenud nimetus, vaid metaplastika. Metaplastilist lubjastumist ja sellele järgnenud tõelist luustumist ei läbi tegelikult lihaskiud, vaid lihaskihi paksused sidekoe kihid.
Seetõttu ei ole see traumaga seotud haigus müosiit selle sõna otseses tähenduses, vaid lihasesisene fibrosiit ja veelgi täpsemalt - lihasesisene kiuline metaplastiline protsess..
Müosiidi luustumise otsene põhjus ei ole selgunud. Periosteumi eraldamine ja luufragmentide sisestamine lihaskoesse, nagu eeldati varem, ei oma traumaatilise müosiidi moodustumisel tähtsust. Sageli leitakse lihase paksuse hemorraagia. Müosiiti põhjustab kas ühekordne lühitoimeline raske vigastus, enamasti nüri, lihaskoe muljumine, või sama lihase korduvad, sageli korduvad spordi- või töötraumad. Müosiit eraldub, mis areneb pärast muutusi närvisüsteemis seljaaju kõõluste ja syringomyelia korral, samuti pärast kesk- ja perifeerse närvisüsteemi vigastusi, nn neurogeenset ossifitseerivat müosiiti.
Joon. 37. 36-aastase naise käsivarre ühine traumaatiline nihestus.
Traumaatilise müosiidi eelistatud lokaliseerimine selle ägeda arengu ajal on brahiaallihas (muse, brachialis) (joon. 37-40), mis ossifitseerub küünarliigese piirkonna mitmesuguste vigastustega, kuid enamasti seetõttu, et nina või kogu käsivarre nihkub tagant, pealegi, nagu ka juhtudel luude õigeaegne ja täiesti veatu vähendamine ning keerukatel, tähelepanuta jäetud ja halvasti ravitud dislokatsiooni juhtudel. On võimatu vabaneda muljest, et küünarliigese eesmine luust müosiit tekib tõesti seoses raviga. Me täheldame selle üsna sagedast arengut mõnes asutuses ja eriti harva teistes, kus viiakse läbi erinev ravisüsteem. Beler (L. Bohler) peab olulisteks põhjuslikeks teguriteks jäseme liigset pikendamist küünarliigeses, liiga jõulist massaaži ja varaseid passiivseid liigutusi. Kuid massaažist keeldumine ja täielik immobiliseerimine ei takista alati selle valuliku komplikatsiooni arengut..
Teiseks sagedamini on tuharapiirkonna ja reie lihased, eriti gluteus medius, nelipealihas ja adduktorlihased (joonis 41). Reie adduktorlihaste rühma mõjutatakse mõnikord pärast reie vähenemist lihaselistel inimestel, kellel on luumurd või nihestus. Müosiit ilmneb tavaliselt tugeva konstitutsiooniga meestel vanuses 20-30 aastat, võimsate lihastega, sageli töötajad, sportlased, sõjaväelased.
Joon. 38. Sama tähelepanek 3 nädalat pärast vähendamist. Õlalihase varajase lupjumise ilmnemine on traumaatilise ossifitseeriva müosiidi algus. Äge valu. Palpeeritav tihe "kasvaja". Joon. 39. Sama tähelepanek veel 5 nädala pärast. Nn küpsenud luustunud müosiit. Valu leevendamine, "turse" on vähenenud.
Eriti iseloomulik on jalgpallurite reieluu lihaste traumaatiline müosiit (joonis 42) ja nendel sportlastel ei mõjuta mitte aduktorlihaste rühm, vaid reitest väljapoole suunatud lihaste massiiv, mis on mängijatel eriti tugevalt vigastatud kokkupõrgete ajal. Vaatasime ulatuslikke lubjastumisi ja sagedamini lihaste ja sääreosa kogu paksuse luustumist aasta või aasta jooksul pärast sääreluumurdude tekkimist, mida raviti tavaliselt kasutatavate meetoditega. Lõpuks juhime tähelepanu ka sellele, et nägime lihaskihtides märkimisväärset peri- ja paraostaalset luustumist ulatuslike sisselõigete tagajärjel, mis tehti seoses gaasi nakkuse või mõne pehmekoes toimuva patoloogilise protsessiga (joonis 43).
Ossifitseeriva müosiidi täpne röntgenikiirguse tuvastamine on oluline ennekõike seetõttu, et protsess on väga keeruline ja põhjustab kliinikus suuri diagnostilisi vigu. 4-6 nädalat pärast vigastust, sageli pärast esmaste ägedate sümptomite taandumist, areneb väga tugev turse, mõnikord luu suhtes liikumatu, seejärel tihedalt sellega seotud ja vaevalt nihkunud, järk-järgult üsna kiiresti kasvav, häirides jäsemete liikumist ja äärmiselt valulik. Mõnel juhul suurenevad maksimaalsed kliinilised nähtused alles 6-8 kuud pärast vigastust. Pole üllatav, et lokaalse ossifitseeriva traumaatilise müosiidi juhtumid satuvad reeglina sarkoomi diagnoosiga radioloogi vastuvõtule ja seda "sarkoomi" on juba tehtud mitu korda, sisuliselt absoluutselt siin mitte näidatud, jäseme mõttetu amputeerimine.
Radiograafidel (joon. 37 - 44) on iseloomulik, kuid igal üksikjuhul originaal, kordamatu pilt. Patoloogiline vari on väiksem kui palpeeritav "kasvaja". Selle kuju ja piirjooned on äärmiselt veider ja ebatavaline. Alguses annab müosiit väga õrna ümara, täpselt häguse või maapinnalise varju, meenutades selle algstaadiumis kalluse intensiivsust ja ülesehitust, siis vari järk-järgult pakseneb ja mõne kuu pärast võib see jõuda luu intensiivsuseni.
Joon. 40. 32-aastase patsiendi õlavöötme lihase müosiidi kahjutustamine 3 kuud pärast tugevat kontuurust, operatiivne ja histoloogiline kinnitus röntgenpildi õigsuse kohta.
Joon. 41. Tuharalihase lihaste müosiit pärast vigastust.
Ebamääraste täppidega, ebahomogeenselt muutub see struktuuriliseks ja omandab isegi kompaktse ja ebakorrapäraselt käsnaga luukoe mustri. Algselt ebamäärased ja udused kontuurid tehakse hiljem selgemaks ja järsult piiratud.
Joon. 42. Jalgpalluri 23-aastase spordimeistri müosiidi kustutamine 10 kuud pärast vigastust.
Mõnikord väheneb koos varju intensiivsuse suurenemisega selle suurus. Vanasti annab luustunud müokis statsionaarse pildi õige luustruktuuriga luuribast või tiibast.
Joon. 43. Jalgpalluril reie nelipealihase lihasmassi müosiit pärast 6 nädalat tagasi toimunud teravat vigastust. Kliiniline eeldatav diagnoos - puusasarkoom.
Diferentsiaal- ja diagnostiline on oluline, et lubjastunud või luustunud lihase vari asetseks luust eraldatuna, ainult selle ühel küljel, poleks täielikult luuga ühendatud või kui kõõlus on protsessi kaasatud, omandab see vari anatoomiliselt kindlaksmääratud lihase-kõõluse kompleksi vormi. luusse. Luu ise jääb täiesti normaalseks. Kaltsifitseeritud või luustunud lihasmassi ja selle aluseks oleva luu vahelise ühenduse olemasolu või puudumise kindlakstegemine on kliinilisest seisukohast väga oluline..
Röntgenuuringul on samuti otsustav tähtsus lihaste lupjumiste ja luustumise tuvastamisel, mis on põhjustatud mitte ägedast, vaid korduvast traumast; nende hulka kuuluvad näiteks sõitjate luud reie adduktorlihase paksuses, bicepsi brachii lihase võimlejate luud, laskurite luud parema deltalihase lihase relvast jne. Need patoloogilised moodustised ei pruugi mõnikord põhjustada eriti ebameeldivaid subjektiivseid aistinguid ja harvadel juhtudel on üldiselt valutud.
Traumaatiline luustunud müosiit, mis haiguse alguses nii kiiresti kulgeb, võtab aja jooksul rahulikuma, kroonilisema, healoomulise kursuse. Valud kaovad ja patsiendid on sunnitud pöörduma arsti poole peamiselt liikuvuse piiramisega. Püsiva ja süstemaatilise füsioteraapia ja massaaži tulemusel toimub tavaliselt oluline paranemine või ravi.,
objektiivselt kinnitatud lihas mineraalladestuste vähenemise või täieliku resorptsiooni abil, mis on kindlaks tehtud röntgenograafia abil. Oleme näinud röntgenravi kasutamisest suurepäraseid tulemusi - valu leevendub kiiresti, täielik resorptsioon või varajane "küpsemine", see tähendab lupjumise lõplik moodustumine luustumise, kaotatud funktsiooni ja töövõime taastamise vormis.
Joon. 44. Sama patsiendi radiograafia kuus kuud pärast edukat konservatiivset ravi. Sidekoe lihhendatud elemendid lihase paksuses ei ole reieluuga seotud; reieluu patoloogilisi muutusi ei esine.
Joon. 45. Kraniaalse võlvkeha luude luumurd, mis on põhjustatud pea kukkumisest koos haigutava luumurruga. Valu ilmnes alles 3 nädalat pärast vigastust, mis oli aluseks röntgenkontrolli suunamiseks. Hiline röntgendiagnostika.
Ainult ebaõnnestunud konservatiivne ravi õigustab operatsiooni, mille käigus tuleb kahjustatud lihas eemaldada tervetest tervetest kudedest. Kui operatsioon pole piisavalt radikaalne, on ägenemised vältimatud. Kirurgiline ekstsisioon on mõttekas peamiselt liigeste lähedal asuvate kahjustuste korral, kus arenenud luukoe segab mehaaniliselt kogu liikumisulatust, pealegi ainult vanadel juhtudel, mitte varem kui 12-18 kuud pärast haiguse algust. Seega ei saa ravi olla rutiinne. Kui ühelt poolt on konservatiivse ravi tulemused viimastel aastatel paranenud, siis teisalt saab luustunud lihaste kirurgilise eemaldamise näidustusi laiendada tänu sellele, et on kirjeldatud pahaloomulise ülemineku juhtumeid..
Piiratud lokaalset ossifitseerivat traumaatilist müosiiti ei tohiks segi ajada progresseeruva osoosse müosiidiga - salapärase kaasasündinud süsteemse haigusega, millel on alati surmaga lõppev tagajärg. See on haruldane haigus, kirjandusest on kogutud vaid umbes 200 juhtu. See mõjutab kõige sagedamini lapsi ja on seotud mitmesuguste arenguhäiretega, näiteks mikrodaktiliselt. Selja lihastes toimuvad suurimad varajased muutused, eriti selja lai lihas, trapetsiuse lihas jne..
Üksikut vigastust võib komplitseerida ka kõõluste ja teiste periartikulaarsete “pehmete” kudede lubjastumine ja luustumine. Seda patoloogilist vormi kirjeldatakse üksikasjalikumalt seoses järgmises peatükis esineva nn Stida tõve või Pellegrini-Stid tõvega..
Kui leiate vea, valige tekst ja vajutage Ctrl + Enter.
Müosiidi luustiku sümptomid ja ravi
Müosiidi luustumine viitab patoloogilistele protsessidele, mis avalduvad lihaskiudude osalises luustumises. Esialgses arenguetapis on lihaste ja liigeste liigeste liikumisel väikesed piirangud. Patoloogia on võimalik pärast spordivigastust. Ja mõnel juhul mitme kahju tõttu. Harvadel juhtudel võib väike perioste tükk kooruda ja vigastamise tagajärjel kahjustatud lihasesse imbuda ning selle tagajärjel moodustub luukoe..
Diagnoosimine pole sugugi keeruline, diagnoos tehakse röntgenuuringu tulemuste põhjal - korallikujuliste varjude ilmumine lihastes. Viimane on nagu omamoodi kerge "pilv", kui sellele vajutate, tunnete patsiendis valuga pitserit. Edasi muutub see pilv tihedaks kangaks..
Patoloogia esialgsete sümptomite tuvastamisel on vaja viivitamatult välistada seisundid, mis suurendavad ärritust luustumistsoonis. Sellisel juhul on rangelt keelatud kasutada massaaži, parafiinirakendusi jne. Soovitatav on läbi viia kerge treeningravi, kerge kuumus, NaCl-ga elektroforees, radoonivannid, röntgenravi. Lihase süsteemi funktsiooni häire püsiva progresseerumise korral läbiviidud ravi taustal tuleks luustumise fookuses kasutada kirurgilist ravimeetodit..
Sümptomaatiline pilt ja ravi
Patoloogiline protsess mõjutab sageli noori mehi pärast vigastust. Peamiselt paikneb kahjustus vöötlihaste sügavates osades. Mõnel juhul asub fookus periosteumi vahetus läheduses, mis selle taustal järsult pakseneb. Sageli on mõjutatud õla-, puusa- ja tuharapiirkonna üla- ja alajäsemed.
Sageli osalevad protsessis brachialise lihas, reieluu adduktor ja 4 liustiku lihas. Neljalihase femorise lihase keskmise pea luustumise korral suureneb põlveliigese liigeste ekstensor kontraktuur.
Põhiline ravi hõlmab luustiku kirurgilist eemaldamist.
Sümptomite avaldumisel mängib suurt rolli vigastuse olemus:
- Vaskulaarsüsteemi kahjustusega raske trauma korral täheldatakse sümptomaatilise pildi kiiret progresseerumist ja nädala pärast (maksimaalselt 30 päeva) ilmneb valulik turse. Kirjeldatud variandis on kirurgiline ravi näidustatud esimese kolme kuu jooksul pärast traumat..
- Patoloogilise protsessi arengu korral korduvate mikrotraumade taustal on võimalik asümptomaatiline kulg, välja arvatud kerge turse (patsiendi ainus kaebus). Seejärel teostatakse kirurgiline ekstsisioon perioodil 4-15 kuud, isegi hiljem..
Esialgsel etapil ilmneb pehme tainasarnane turse, seejärel toimub luustumise tõttu kudede tihenemine.
Operatsioon on ette nähtud, kui tuvastatakse kahjustuse fookus. Viimane ei ületa sageli läbimõõtu 50mm. Sõlme ümbritseb tarretisesarnane mass, mis moodustub ümbritsevate lihaskiudude degeneratiivsete muutuste tagajärjel. Pikaajalised kahjustused on kiulise kasvu tõttu tavaliselt selgelt piiritletud. Sõlm on asendatud luukoega või selle saab teha osteokondraalsete sisestustega, mida tungib läbi tsüstiliste moodustistega kiuline kude.
Sõlmede varajase eemaldamise korral on hematoomide areng väga fookuses võimalik. Paljude ekspertide sõnul tuleb operatsioon läbi viia pärast luustiku küpsemist - 60 päeva pärast avastamist. Korduvad ilmingud on võimalikud ja haruldased, põhjustatud operatsioonist enesest, mis põhjustas hemorraagiaid, õõnsusi, kudede muljumispiirkondi.
Klassifikatsioon
Praktilises kirurgias jaotatakse selline müosiit järgmisteks osadeks:
- Traumaatiline.
- Progressiivne.
- Trophoneurootiline.
Traumaatilist vormi iseloomustab kiire progresseerumine, periosteaalse komponendi olemasolu (lihasmassi raske osa), mis sarnaneb sarkoomiga histoloogilisel uurimisel. Sel põhjusel viiakse läbi ebapiisav ravi..
Neurotroofne vorm tekib seljaaju, suurte neurotrokkide vigastuste tagajärjel ja avaldub peamiselt puusa- ja põlveliigeste lüüasaamises.
Progresseeruv vorm moodustub varases lapsepõlves, peamiselt poistel. Järk-järgult suureneb lihaste jäikus, muutub kehahoiak, aktiivsete liikumiste tootmine on piiratud.
Progresseeruv vorm võib alata isegi emakasisese arengu ajal, kuid avaldub sageli beebi esimestel eluaastatel. Algselt on luustunud õla- ja puusaliigese, trapetsiuse ja reieluu lihased. Mõnel juhul märgitakse remissiooniperioodid, kuid pärast viimast täheldatakse patoloogia arengut. Protsessis osalevad lihaskiud paisuvad, kohati on valulik tunne. Tasapisi algab luustumine, lihaste ja kõõluste kiud luustuvad, tursed levivad veelgi.
Luustumise määr varieerub - mitmest kuust mitme aastani. Ossifikatsioon liigub mööda kahjustatud lihast.
Oluline on märkida, et luustumise protsessis ei osale süda, diafragma, keel, silma ja kõri lihaskimbud. Järk-järgult muutub pea liigutamine keerukaks ja kõigis suurtes liigeseühendustes on lülisamba ja abaluude liikuvus piiratud.
Surmav tulemus on võimalik luudevahelise muutumise tõttu rinnanäärmetevahelistes lihastes, kõhulihastes, mille tagajärjel hingamisprotsess on häiritud. Alumise lõualuu lihasrühmade luustumine, närimis- ja neelamisraskused.
Progresseeruv vorm on geneetiliselt määratud müosiit. Siiani pole piisav ravi täielikult välja töötatud. Ossifikatsioon algab ootamatult, ettearvamatult; aja jooksul mõjutab see üha enam lihasgruppe, muutes need luukoeks. Haigus lõpeb surmaga pärast rindkere lihaskiudude luustumist ja lihaste neelamist.
Müosiidi unistamine ja selle ravi
Müosiit on skeletilihastes arenevate põletikuliste haiguste kombinatsioon. Nende peamine sümptom on lihase lokaliseeritud valu, mis suureneb palpatsiooni ja liikumisega..
Müosiidi tekke põhjused: infektsioonid, autoimmuunhaigused, verevalumid, hüpotermia, pikenenud lihastoonus jne..
Müosiidi vormid
Eristatakse järgmisi müosiidi vorme:
- luustunud müosiit - kaltsifikatsioonide ladestumine lihastes. Tavaliselt ilmneb see pärast verevalumeid ja luumurdusid, kuid see võib olla ka kaasasündinud;
- mitte-suppuratiivne nakkuslik müosiit. Etioloogia - viiruslikud ja bakteriaalsed infektsioonid, suguhaigused;
- mädane müosiit. Haiguse etioloogia on septopüemia või kroonilise osteomüeliidi komplikatsioon;
- parasiitne müosiit. Etioloogia - toksiline-allergiline reaktsioon parasiitnakkusele;
- polümüosiit - põletikuline lihaspatoloogia, mille põhjus on oletatavasti tsütomegaloviirus ja Coxsackie viirus;
- dermatomüosiit - haigus, millega kaasneb naha ja lihaskoe kahjustus.
Osteeriv müosiit on haigus, mille korral osaline patoloogiline luustumine toimub kaltsifikatsioonide ladestumisega periosteumi lähedale või selle pinnale.
Müosiidi luustumise sümptomid
Luustunud müosiiti on kahte tüüpi:
- Progresseeruv luustunud müosiit on pärilik kaasasündinud haigus. Seda iseloomustab püsiv progresseeruv kulg, mis paratamatult põhjustab märgatavaid häireid lihasluukonna tegevuses ja patsientide puudeid. Pealegi, reeglina lapsepõlves ja noorukieas.
- Lokaliseeritud traumaatiline luustunud müosiit - lihaste ekstraskeleti luustumine pärast vigastust (nihestus, luumurd, venitus, vigastus jne). Ossifikaatide lemmik lokaliseerimine on tuhara-, reie- ja õlalihased. Reeglina haigestuvad noored, sagedamini hästi arenenud lihastega mehed.
Progressiivset müosiiti (Münchmeyeri sündroomi) kirjeldati esmakordselt 1869. aastal. Poisid põevad seda tõenäolisemalt. Sümptomid ilmnevad kohe pärast sündi või varases imikueas ja neid määratletakse lihaste järkjärgulise levimise ja luustumisega. Palpeerimisel on need tihedad ja valusad. Täheldatud: patsiendi keha sunnitud ebaloomulik asend. "Bambusest" jäik selg; liikumise piiramine liigestes; alalõua istuv asend ja selle fikseerimine. Lisaks areneb toidu närimise võimatuse tõttu üldine terav alatoitumus..
Tavaliselt ilmnevad mõni aeg hiljem pärast vigastust lokaalse traumaatilise ossifitseeriva müosiidi esimesed sümptomid. Haigestunud lihasesse moodustub kiiresti kasvav valulik klomp. Mõne nädala pärast muutub see määramatu kujuga luustumiseks. Valulikud aistingud kaovad järk-järgult, kuid lokaliseeritud liigese lähedal, see piirab selle liikuvust, kuni anküloosini.
Ravi põhimõtted
Progresseeruva müosiidi ravi
Progresseeruva müosiidi luustumise ravi on ebaefektiivne. Peate järgima dieeti, mille toitudes on minimaalne kaltsiumisisaldus. Luustunud piirkonna kirurgiline eemaldamine on teadlaste sõnul arstide arvates mõttetu ja mõnikord vastuvõetamatu, kuna on olemas võimalus provotseerida luustumise kasvu.
Haiguse komplitseerimata algstaadiumis kasutatakse ravis desensibiliseerivaid, põletikuvastaseid ravimeid, etüleendiamiintetraäädikhapet, bisfosfonaate, askorbiinhapet, A-vitamiini, B-vitamiine, biostimulante. Haiguse keeruline käik nõuab hormoonravi, kuigi steroidsete ravimite tõhusust pole tõestatud.
Tähtis: peate kategooriliselt vältima mis tahes intramuskulaarse süstimise kasutamist. Nendest võivad saada uued luustumise moodustumise kolded..
Samuti toimub ossifikaatide moodustumise varases staadiumis füsioterapeutiliste protseduuride kasutamine: ultraheli, elektroforees kaaliumjodiidiga, solluks. Selliste protseduuride ülesanne on resorptsioon ja valuvaigistav toime..
Traumaatilise müosiidi luustumise ravi
Esimestel päevadel või tundidel pärast vigastust, kui võib ennustada luustunud müosiidi arengut, on näidustatud kipsivalu kasutamine 7-14 päeva. Lisaks on soovitatav aktiivne, kuid valutu võimlemine..
Tähtis: massaaž on kategooriliselt vastunäidustatud. Selle tingimuse täitmata jätmine võib põhjustada hüperemiat, hemorraagiat ja luustumise arengut..
Samuti on õigustatud ossifitseeriva müosiidi ravi paiksete steroidide süstidega. Mõnikord on efektiivsed termohooldused ja röntgenravi.
Kuu või kaks pärast vigastust, kui luustumine on juba alanud, on konservatiivne ravi mõttetu. Vähemalt kuue kuu möödudes eemaldatakse ossiofüüt koos kapsliga kirurgiliselt.
Ossifitseeriva müosiidi diagnostika
Haiguse diagnoosimine on hõlpsasti tuvastatav kahjustatud lihaste röntgenuuringu, kompuutertomograafia ja radioisotoopide uurimisega. Patoloogilistes piirkondades ilmnevad ebahariliku korallikujulise kujuga varjud. Samuti kasutatakse diagnostikas morfoloogilisi ja laboratoorseid uuringuid..
Kokkuvõtteks tuleb öelda, et ossifitseeriva müosiidi ennetamist on lihtsam jälgida kui seda hiljem ravida. Ennetamine seisneb mõõdukas kehalises kasvatuses, liikumises, mõõdetud koormustes ja muidugi vigastuste puudumisel.
Müosiit. Patoloogia põhjused, sümptomid ja nähud, diagnoosimine ja ravi
Müosiit tähendab skeletilihaste patoloogiliste protsesside rühma, mille etioloogia on väga erinev. Kitsas tähenduses on müosiit skeletilihaste, see tähendab lihaskoe põletik, mis tagab lihasluukonna (ja mitte siseorganite silelihaste) liikumise. Kuid müosiit võib olla mitte ainult põletikuline, vaid ka traumaatiline või toksiline..
Müosiit võib olla kas iseseisev haigus (luustunud müosiit) või teiste patoloogiate (näiteks tuberkuloosi) üks ilmingutest. Väga sageli seostatakse müosiiti selliste autoimmuunhaigustega nagu süsteemne erütematoosne luupus ja reumatoidartriit. Üks müosiidi kõige raskemaid vorme on dermatomüosiit või Wagneri tõbi, mille korral kahjustatakse nahka koos lihaste ja sidekoega..
Kui müosiit mõjutab mitut lihasrühma, siis nimetatakse seda polümüosiidiks, kui üks lihas on mõjutatud, siis nimetatakse seda lokaalseks müosiidiks. Koos lihaskoega võib kahjustada nahka (dermatomüosiit) või närvikiudusid (neuromüosiit).
Kõige tavalisem müosiidi tüüp on emakakaela müosiit, see moodustab enam kui pooled juhtudest (50–60 protsenti). Teisel kohal on nimmepiirkonna müosiit, mis on alaseljavalu kõige levinum põhjus..
Tänapäeval peetakse müosiiti kontorihaiguseks. Istuvate elukutsete esindajate puhul on selle patoloogia tekkimise oht märkimisväärselt suurem kui "liikuvate" elukutsete esindajate puhul. Ebamugav ja sunnitud poos, näiteks selja taga asuva konditsioneeriga arvuti taga 6 kuni 8 tundi, on nimme- või emakakaela müosiidi tekkeks.
Mõnda tüüpi müosiiti peetakse tööalaseks, näiteks viiuldajatel või pianistidel, pideva käe, kaela või selja lihaspinge tõttu.
Arvatakse, et enam kui pooled megalinnade elanikest kannatavad erinevat tüüpi müosiidi all..
Müosiit põhjustab
Tingimuslikult võib müosiidi põhjused jagada endogeenseteks (põhjused, mis on tekkinud kehas endas) ja eksogeenseteks (põhjused, mis on tekkinud väljaspool keha).
Endogeensed põhjused on:
- autoimmuunhaigused (süsteemne erütematoosluupus, reumatoidartriit);
- infektsioonid (gripp, enteroviiruse infektsioonid, tüüfus);
- parasiithaigused (ehhinokokoos, trihhinoos);
- mitmesugused joobeseisundid.
Eksogeensed põhjused on:
- trauma;
- pidev lihaspinge (näiteks sportlastel ja muusikutel);
- hüpotermia.
Autoimmuunhaigused
Müosiit on enamiku autoimmuunhaiguste oluline kaaslane. See puudutab peamiselt kollagenoose. See on haiguste rühm, mis hõlmab sidekoe. Kuna iga lihaskiud, mis on lihase funktsionaalne üksus, on sidekoe kahjustumise korral kaetud sidekoe kestaga (endomüsium), on sellega seotud ka lihaskude..
Nimi "autoimmuunne" kajastab haiguse patogeneesi ja olemust. Selle patoloogia abil toodab keha ise antikehi oma kudede (antud juhul sidekoe) vastu, millele antigeen fikseeritakse. Antigeen võib olla viirus, bakterid, seen. Antigeeni-antikeha kompleksi moodustumisel käivitub põletikuliste reaktsioonide kaskaad koos edasise koekahjustusega. Selle etioloogia müosiit (enamasti on see niinimetatud reumaatiline müosiit) on reeglina alaäge või krooniline ning seda iseloomustavad tõmbevalud.
Nakkused
Enamik nakkusi toimub müosiidi tekkega. Sellisel juhul levib põhifookusest pärinev infektsioon (olgu selleks mandlid või kopsud) koos vere- või lümfivooluga lihaskoesse. Seejärel areneb lihas (või lihasrühmas) spetsiifilise või mittespetsiifilise põletik.
Eristada nakkavat mädane ja mitte-mädane müosiit. Purulentne müosiit areneb gripi, erinevate hingamisteede haiguste, süüfilise, kõhutüüfuse, tuberkuloosi perioodil. Mitte-suppuratiivse müosiidi erivorm on Bornholmi tõbi või epideemiline müalgia. See on äge nakkushaigus, mida põhjustab Coxsackie enteroviirus, mis mõjutab valdavalt lihaskonda. Selle haiguse peamine sümptom on tugev valu kõhus ja rinnus koos palavikuga..
Purulentne müosiit areneb generaliseerunud mädase infektsiooni (enamasti stafülokoki või streptokoki) või osteomüeliidi taustal. Sel juhul kandub patogeenne mikroorganism verevooluga lihastesse, kus hiljem moodustuvad lokaliseeritud mädased kolded. Nii moodustuvad lihaskoes mäda, nekroosi ja flegmoni kogunemised. Purulentne müosiit on väga tõsine haigus ja vajab kirurgilist sekkumist.
Parasiithaigused
Müosiidi põhjustajaks võivad olla ka parasiitide sissetungid, nimelt trikhinoos, tsüstitserkoos, toksoplasmoos, harva ehhinokokoos. Parasiidi lihaskoesse sissetoomise kohas areneb toksilise-allergilise iseloomuga põletikuline protsess. Samuti võib lihastes leida tsüste, pseudotsüste ja lubjastunud alasid, mis on ka parasiitide elutähtsa tegevuse koht.
Erinevad joobeseisundid
Müosiit võib areneda mitmesuguste mürgiste ainete kokkupuutel kehaga. Kõige sagedamini täheldatakse toksilist müosiiti koos alkoholismiga, kuid see ilmneb ka teatud ravimite võtmisel, mürgistustel, putukahammustuste korral.
Mürgise müosiidi tekkemehhanism on alkoholi, ravimite või mürgi otsene toksiline toime..
Lihaseid hävitavat otsest toimet omavad:
- alkohol;
- malaariavastased ravimid;
- kolhitsiin;
- kortikosteroidid;
- isoniasiid.
Trauma
Vigastuse kohas lihaskiud rebenevad, koos põletikulise ödeemi edasise arenguga. Tulevikus paraneb paranemise edenedes tursed armkoega ja samal ajal lüheneb ka lihas.
Samuti võib vigastuste tagajärg olla nn ossifitseeriva müosiidi teke. Samal ajal lihase paksuses, nimelt sidekoe piirkonnas, arenevad luustumise piirkonnad.
Pidev lihaspinge
See põhjus on tüüpiline professionaalse müosiidi korral. Pikaajalise pinge või ebamugava asendi tagajärjel lihas pingutab ja tõmbab. Samal ajal on toitumisprotsess selles häiritud, kuna pinges lihastes verevool aeglustub. Selle tagajärjel halvenenud vereringe on hapnikuvaeguse ja lihases degeneratiivsete protsesside arengu põhjus.
Hüpotermia
Mustandid on muidugi müosiidi kõige levinum põhjus. Kõige sagedamini mõjutab hüpotermia selja, alaselja ja kaela lihaseid. Sel juhul võivad protsessi kaasata mitte ainult lihased, vaid ka närvikiud..
Müosiidi tüübid
Müosiidil on kaks peamist vormi - lokaalne müosiit ja polümüosiit. Lokaalset müosiiti iseloomustab ühe lihase põletik. Polümüosiidi korral levib põletikuline protsess mitmesse lihasesse või lihasrühma.
Piirkonnad, kus müosiiti sagedamini esineb, on:
- kael;
- väike seljaosa;
- käed;
- jalad;
- maxillofacial ala.
Emakakaela müosiit
Emakakaela müosiit esineb sagedamini kui muud kehapiirkonnad. Sel juhul ilmnevad kaelas valud, mis võivad levida nii ülespoole (pea taha, kõrvade taha) kui ka abaluude vahel allapoole. Valu võib olla nii tugev, et see piirab kaela liikumist..
Nimme müosiit
Nimme müosiit mõjutab psoas lihaseid piki selgroogu. Valu on vähem väljendunud kui emakakaela müosiidiga ja on valutavat laadi. Nimmepiirkonna palpatsioonil täheldatakse lihaste kõvenemist ja suurenenud valu. Nimme müosiit on vanemaealistel elanikel sagedamini esinev.
Käte ja jalgade lihaste müosiit
Käte ja jalgade lihaste müosiit on kohalike vormide kujul haruldane. Sagedamini täheldatakse jäsemete lihaste põletikku polümüosiidiga. Patsiendil on raske jalgu liigutada, tõsta käed pea kohal. Lihasjõu vähenemisega kaasneb valu ilmnemine, kui nad on pinges.
Närimislihaste müosiiti täheldatakse sageli maxillofacial piirkonnas. Selle vormi korral ilmneb närimisel valu või süveneb valu.
Polümüosiit on tavalisem kui müosiidi lokaliseeritud vormid.
Polümüosiidi kõige levinumate tüüpide hulka kuuluvad:
- neuromüosiit;
- polüfibromüosiit;
- luustunud müosiit.
Polümüosiit
Polümüosiit ilmneb sagedamini inimestel, kellel on geneetiline eelsoodumus autoimmuunhaiguste tekkeks. Täpne põhjus ei ole veel välja selgitatud, kuid viirusnakkused (tsütomegaloviirus, gripiviirus) ja pahaloomulised haigused võivad olla käivitavaks teguriks. Samuti on polümüosiidi esinemine tihedalt seotud erinevate nakkuste (tonsilliit, gripp, stafülokokkide infektsioonid), seente ja parasiitide haigustega. Nende võõrkehade sisenemisel kehasse käivituvad autoimmuunsed reaktsioonid. Immuunsüsteem valmistab spetsiaalseid vererakke (T-lümfotsüüte) ja valke (antikehi). Nad võivad rünnata mitte ainult võõraid osakesi (viirused, vähirakud, bakterid), vaid ka mõnda keha enda rakke, sealhulgas lihasrakke. Sel juhul täheldatakse rabdomüolüüsi - lihaskiudude kahjustusi ja hävitamist. Rabdomüolüüs põhjustab põletikulist protsessi, mis võib levida lähedalasuvatesse kudedesse ja organitesse. Seetõttu kaasneb polümüosiidiga sageli artriit (liigesepõletik) ja dermatiit (nahapõletik)..
Dermatiidi tunnustega polümüosiiti nimetatakse dermatomüosiidiks. Pikaajalise põletikulise protsessi tõttu muutuvad lihased õhemaks ja atroofeeruvad..
Polümüosiit ilmneb sagedamini keskealistel inimestel (30-60 aastat). Siiski on olemas eraldi polümüosiidi vorm, mis ilmneb ainult 5-15-aastastel lastel. Naissoost on haigus vastuvõtlik kaks korda sagedamini kui mees. Haiguse algusele võivad eelneda mitmesugused viirusnakkused, hüpotermia, vähenenud immuunsus, suur füüsiline koormus ja vigastus. Haigus areneb nädalate ja kuude jooksul aeglaselt. Esimene ilming on keha distaalsete osade (eriti reie-, õla- ja kaelalihaste) väsimus ja lihasnõrkus. Nõrkus suureneb ja muutub mõnikord isegi kergeks valu. Kõik liikumised on rasked ja aeglased. Patsientidel on raske käsi tõsta, kõndida, toolilt või voodilt püsti tõusta. Ilmub düsfaagia (neelamisraskused), hingamine ja kõne on raskendatud. Dermatomüosiidi korral ilmnevad lillad nahalööbed, mis tõusevad pisut naha kohal. Siseorganite lüüasaamist polümüosiidiga täheldatakse harva.
Neuromüosiit
Neuromüosiit on polümüosiidi vorm, mida iseloomustab selles piirkonnas asuvate lihaskiudude ja närvide kahjustus. Rohkem mõjutavad intramuskulaarsed närvikiud, kuid sageli ka distaalsed närvid (eriti haiguse progresseerumisel). Põletiku korral hävivad lihasrakud ja vabanevad mitmesugused ained, mis mõjutavad toksiliselt närvikiudu. Samuti mõjutavad närvikiudusid T-lümfotsüüdid, mis vabanevad autoimmuunse reaktsiooni käigus. Nende rakkude ja kõigi põletikulise reaktsiooni komponentide mõjul hävib närvi müeliinkest. Kui protsessi ei peatata, hävitatakse peagi närvikiudude aksiaalne silinder..
Neuromüosiidi peamised nähud on:
- kahjustatud piirkonna paresteesia (tundlikkuse vähenemine);
- hüperesteesia (suurenenud tundlikkus);
- äge valu;
- pinge sümptomid;
- vähenenud lihastoonus ja tugevus;
- valulikkus liigestes.
Närvikiudude müeliinkesta hävitamine viib naha tundlikkuse rikkumiseni - paresteesia või hüperesteesia. Paresteesiate korral väheneb tundlikkus ning ilmnevad tuimus ja kipitus. Mõnikord põhjustab närvikahjustus tundlikkuse suurenemist.
Valu neuromüosiidiga on progresseeruv. Alguses on see mõõdukas, siis suureneb kergete koormustega. Valu võib ilmneda või intensiivistuda hingamisel, keha pööramisel ja painutamisel, käte ja jalgade liigutamisel. Järk-järgult ilmneb valu isegi puhkeolekus. Distaalseid närve mõjutades on valu sündroom tõsine.
Teine oluline neuromüosiidi märk on pinge sümptom. Lihase palpeerimine pingul, pinges olekus põhjustab valu. Tavaliselt kaasneb neuromüosiidiga liigesevalu, harvem - nahakahjustused.
Polüfibromüosiit
Polüfibromüosiit on veel üks polümüosiidi vorm, mille peamiseks tunnuseks on lihaskoe asendamine sidekoega.
Lihaskoes pikaajalise põletikulise protsessi tõttu hävitatakse ja fibroositakse lihasrakud (asendatakse sidekoe rakkudega). Teisisõnu, kahjustatud lihaskoe kohale ilmub arm. Armekude on tihendatud sõlmede kujul, mis on lihaste tunnetamisel hästi tunda. Kui armkoe moodustub, moodustuvad lihased sageli adhesioonide vahel. Kui kõõluste lähedal moodustuvad armid, ilmnevad kontraktuurid ja liikuvus väheneb.
Polüfibromüosiidi peamised nähud on:
- kahjustatud lihaste piirkondade paksenemine;
- sõlmede moodustumine;
- kontraktuurid ja lihaste ebanormaalsed kokkutõmbed;
- liikumisulatuse vähenemine, vähenenud liikuvus;
- valu liikumisel ja lihaste palpatsioonil.
Polüfibromüosiidi kõige tavalisem sümptom on tihedad lihasõlmed, mis võivad suureneda või mõnikord iseeneslikult kaduda. Valulikkust täheldatakse palpeerimisel. Mõnikord on palpeerimisel tunda lihaste ebaühtlast konsistentsi. Kui moodustuvad kontraktuurid, on lihased pidevas pinges ja deformeeruvad. Pidev lihaspinge põhjustab pidevat valu, mis intensiivistub liikumisega ja ei kao puhkehetkel. Nende kontraktuuride tagajärjel on lihasfunktsioonid piiratud, liigutused on rasked ja aeglustuvad..
Müosiidi unistamine
Müosiidi lagunemine on väga haruldane polümüosiidi vorm, mis võib areneda pärast traumat (verevalumid, nihestused, luumurrud, nihestused ja rebendid). See võib olla ägeda trauma või kroonilise lihaskahjustuse tagajärg. Näiteks vigastavad ratsanikud pidevalt reie lihaseid, vehklejad - rindkere lihaseid. Samuti on kaasasündinud haiguse juhtumeid, mis progresseeruvad vanusega. Haigusrisk suurem 30–40-aastastel meestel.
Oosifitseeriv müosiit areneb fibromüosiidi taustal järk-järgult. Sidekude, mis asendab kahjustatud lihaskiude, muundub järk-järgult heterogeenseks massiks ja on küllastunud mitmesuguste mineraalide ja ainetega. Kui koguneb suures koguses fosforhappe, kaaliumi, kaltsiumi sooli, algab luustumise protsess. Osoonimata lihaspiirkonnad sulanduvad sageli läheduses asuvate luudega, deformeerides luustikku.
Peamised polüfibromüosiidi ossifitseeriva müosiidi nähud on:
- lihaspiirkondade tihendamine;
- jäseme deformatsioon;
- vähenenud liikuvus;
- tugeva valu ilmnemine, eriti liikudes.
Haiguse algfaasis on kõik lihastes esineva põletikulise protsessi tunnused (valu, turse, naha punetus). Kui arm hakkab luustuma, ilmub lihaste kõvenemine. Palpatsioon paljastab kõvad piirkonnad, mida on luust raske eristada. Kui need alad koos luudega kasvavad, on jäseme deformeerunud. Liikumisulatust vähendatakse jäseme täielikuks liikumatuseks. Lihaseid liigutades ja pingutades ilmneb tugev valu, mis võib esineda pidevalt, isegi puhkeolekus. Haiguse kroonilises kulges valu järk-järgult taandub.
Müosiidi sümptomid
Müosiiti viitavad sümptomid on:
- vigastuse, nakkuse üldised nähud;
- nõrkus ja väsimus;
- valu;
- vähenenud liikuvus;
- lihaste konsistentsi muutus;
- naha muutused;
- tundlikkuse muutused;
- kontraktuuride ilmnemine ja jäsemete ebanormaalsed positsioonid.
Ägeda müosiidi korral, mis areneb vigastuste tagajärjel, on esimesed nähud nende vigastuste tagajärjed.
Esimestel päevadel on:
- naha hüperemia (punetus);
- tursed;
- valulikkus;
- nahaalune hemorraagia;
- hematoomid;
- mõnikord tõuseb kohalik temperatuur.
Kui päästikud on nakkused (viiruslikud, bakteriaalsed), on esimesed sümptomid nende nakkuste üldised nähud.
Kui lihas areneb põletikuline protsess, kannatab esimesena lihaste toon. Lihaskiud kaotavad võime kiiresti ja täielikult lõõgastuda ning lõõgastuda. Patsient tunneb kahjustatud kehaosa suurenevat nõrkust. Jäsemete müosiidiga on raske tõsta käsi pea kohal või liigutada jalgu. Nõrkus võib ulatuda tasemeni, et patsiendil on toolist või voodist raske välja tulla.
Müosiidi peamine tunnus on valu mõjutatud lihastes või lihastes. Põletikuline protsess viib lihaskiudude hävitamiseni ja põletiku fookusesse suure koguse toimeainete kogunemiseni, mis ärritavad närvilõpmeid. Valu varieerub mõõdukast kuni raskeni, sõltuvalt kahjustuse kohast ja haiguse staadiumist.
Emakakaela müosiidiga ilmneb äge valu pea pööramisel, närimisel. Mõnikord levib see pea tagumisse ossa ja templitesse või allapoole kapslitevahelisse piirkonda.
Rindkere müosiidiga kaasneb valu rindkere liikudes (sügava hingetõmbe ja väljahingamisega) ja pöördes.
Nimmepiirkonna müosiit põhjustab mõõdukat valu, valutavat laadi. Seda segatakse sageli ishias. Kuid ishias on valu intensiivsem..
Jäsemete müosiit põhjustab suurenenud valu kõndimisel, esemete tõstmisel. Inimesed püüavad sageli hoida kahjustatud jäseme vähem valusas asendis..
Mis tahes valu suureneb liikumisega, ebamugavate asenditega, palpeerumisega, uute vigastustega, kokkupuutel madala temperatuuriga, kui ilmastikuolud muutuvad.
Kroonilise müosiidi korral remissiooni ajal valu vaibub ja võib isegi kaduda.
Mõjutatud piirkonna liikuvust mõjutavad mitmed tegurid. Esiteks takistavad tugevad valud liikumist, nende amplituud väheneb. Teiseks, suure hulga lihaskiudude hävitamine ja nende asendamine sidekoega vähendab lihaste elastsust ja vastavalt sellele väheneb ka kontraktiilsus. Liigutused muutuvad aeglaseks ja mittetäielikuks. Samuti on liikumine piiratud, kui algab kahjustatud lihase piirkonna luustumine. Kui luustunud (luustunud) alad kasvavad koos luudega, on liikumine minimaalne.
Polümüosiidi korral võivad mõjutada ka elutähtsad lihasrühmad (diafragma, neelu lihased). Sel juhul muutub patsiendil raske neelata, rääkida ja hingata..
Sõltuvalt protsessi staadiumist on lihaste konsistents erinev. Põletiku korral, kui lihaskiud hävivad ja rakusisesesse ruumi kogunevad mitmesugused ained, muutub lihas tihedaks ja selle maht suureneb pisut. Kõigi nende ainete reabsorptsiooni (reabsorptsiooni) toimumisel muutub lihas kohmakaks, pehmeks. Lihasstruktuuri asendamisel sidekoega ilmnevad palpatsioonil pisut tihenenud sõlmed, mille suurus võib suureneda. Ossifitseeriva müosiidiga palpeerimisel paljastuvad kõvad struktuurid, mis asuvad lihaste paksuses või on ühendatud luuga. Mis tahes tüüpi müosiidi korral põhjustab palpatsioon valu.
Sageli kaasnevad müosiidiga naha muutused ja siis nimetatakse seda dermatomüosiidiks. Põletikuline protsess hõlmab kõiki läheduses asuvaid kudesid, eriti nahka. Nahal ilmuvad mitmesugused lööbed, punakad ja lillad. Need tõusevad naha pinnast pisut kõrgemale, andes nahale konarliku välimuse..
Kui põletikulises protsessis osalevad intramuskulaarsed närvikiud ja distaalsed närvilõpmed, muutub tundlikkus. Mõnikord täheldatakse ülitundlikkust väliste stiimulite suhtes.
Lihaskoe struktuuri rikkumine, armistumine ja luustumine põhjustab lihaste lühenemist, kuju muutumist ja erinevate kontraktuuride moodustumist. Selle tõttu ilmnevad mitmesugused kumerused ja keha ebanormaalsed asendid. Emakakaela müosiidiga ilmneb tortikollis (kaela kumerus), rindkere müosiidiga - skolioos.
Müosiidi diagnoosimine
Müosiidi ravi on arstide, näiteks neuropatoloogi, reumatoloogi ja terapeudi pädevuses. Esialgu, kui teil on selja, kaela või jalgade valu, peate nägema terapeudi. Lisaks soovitab perearst sõltuvalt haiguse etioloogiast konsulteerida ühe või teise spetsialistiga. Niisiis, autoimmuunhaigustest põhjustatud müosiidiga on soovitatav pöörduda reumatoloogi poole; müosiidiga külmetushaiguste ajal - terapeudile; neuro- ja dermatomüosiidi korral - neuroloogile.
Müosiidi diagnoosimine võib lisaks küsitlemisele ja uurimisele hõlmata ka erinevaid laboratoorseid ja instrumentaalseid uuringuid, nii et patsient peab olema olulisteks aja- ja materiaalseteks kuludeks eelnevalt ette valmistatud..
Müosiidi diagnoos hõlmab:
- intervjuu;
- ülevaatus;
- laboratoorsed testid (reumaatilised testid);
- instrumentaalsed uuringud;
- biopsia.
Intervjuu
Sisaldab andmeid selle kohta, kuidas haigus algas ja mis sellele eelnes.
Arst võib küsida järgmisi küsimusi:
- "Mis sulle praegu muret teeb?"
- "Mis oli esimene sümptom?"
- "Kas on olnud temperatuur?"
- "Kas haigusele eelnes hüpotermia, vigastus?"
- "Milliseid haigusi patsiendil veel on?"
- "Mis haige oli haige kuu või paar kuud tagasi?"
- "Mis lapsepõlves haige oli?" (näiteks kas teil oli lapsena reumaatiline palavik?)
- "Kas perekonnas on pärilikke patoloogiaid?"
Kontrollimine
Esialgu uurib arst visuaalselt valu kohta. Tema tähelepanu tõmbab lihaste kohal naha punetus või vastupidi - nende kahvatus. Dermatomüosiidi korral moodustuvad nahal ekstensorpindade (liigeste) piirkonnas punased, ketendavad sõlmed ja naastud. Arsti tähelepanu võib pöörata küüntele, kuna dermatomüosiidi üheks varajaseks tunnuseks on muutused küünte voodis (naha punetus ja ülekasv). Pikaajalise müosiidiga kaasneb lihaste atroofia. Atroofeerunud lihase kohal on nahk kahvatu, hõreda veresoontevõrguga.
Järgmisena jätkab arst kahjustatud lihaste palpatsiooni (tunnet). Seda tehakse lihaste toonuse hindamiseks ja valulike punktide tuvastamiseks. Haiguse ägedal perioodil on lihas pinges, kuna selle hüpertoonilisus areneb. Hüpertoonilisus on skeletilihaste omamoodi kaitsereaktsioon, seetõttu on külmetushaiguste ja stressiga lihas alati pinges. Näiteks emakakaela müosiidi korral on lihased nii pinges, et raskendavad patsiendi liikumist. Mõnikord võivad neelamisprotsessid isegi häiritud olla, kui põletikuline protsess on katnud suurema osa kaela lihaseid.
Lihasvalu võib olla nii üldine kui ka lokaalne. Näiteks nakkava mädase müosiidi korral ilmnevad kohalikud valusad punktid, mis vastavad mädasetele fookustele. Polüfibromüosiidi korral suureneb valulikkus liigese suunas, see tähendab lihaste kinnituskohtades.
Polümüosiidi korral on valu sündroom mõõdukalt väljendunud, kuid lihasnõrkus progresseerub. Luustunud müosiidi kliinilises pildis on valu mõõdukas, kuid lihased on väga tihedad ja nende palpeerimise ajal paljastuvad tihedad alad. Neuromüosiidi korral täheldatakse tugevat valusündroomi, kui närvikiud mõjutavad koos lihaskoega.
Reumaatilised testid
Reumaatilised testid on testid, mille eesmärk on tuvastada süsteemseid või lokaalseid reumaatilisi haigusi.
Sellised haigused võivad olla:
- reumatoidartriit;
- süsteemne erütematoosluupus;
- polümüosiit;
- polüfibromüosiit;
- müosiit koos kandmisel ja teised.
Seega aitavad reumaatilised testid määrata müosiidi etioloogiat, kinnitada või välistada haiguse autoimmuunne patogenees. Samuti määratakse reumaatiliste testide abil põletikulise protsessi intensiivsus.
Müosiidi diagnoosimisel hõlmavad reumaatilised testid järgmiste näitajate määramist:
- C-reaktiivne valk;
- antistreptolüsiin-O;
- reumaatiline tegur;
- tuumavastased antikehad (ANA);
- müosiidispetsiifilised autoantikehad.
C-reaktiivne valk
Keha erinevates põletikulistes protsessides täheldatakse C-reaktiivse valgu suurenenud kontsentratsiooni. C-reaktiivne valk on põletiku ägeda faasi marker, seetõttu määratakse see ägeda nakkusliku müosiidi või kroonilise ägenemise korral. Selle valgu taseme määramise abil saate hinnata vastuvõetud ravi tõhusust. Kuid üldiselt on C-reaktiivne valk ainult nakkusliku protsessi indikaator ja ei mängi olulist rolli müosiidi diferentsiaaldiagnostikas..
Antistreptolüsiin-O
See on antikeha (valk), mis toodetakse vastusena streptokoki olemasolule kehas või pigem selle toodetava ensüümi - streptolüsiini (sellest ka nimi). See on reuma ja reumatoidartriidi oluline diagnostiline kriteerium. Seega räägib nende antikehade suurenenud tiiter reumaatilise müosiidi kasuks..
Reumaatiline tegur
Reumaatiline tegur on antikehad, mida organism toodab oma valkude (immunoglobuliinide) vastu. Suurenenud reumaatilise faktori väärtusi täheldatakse autoimmuunsete patoloogiate, dermatomüosiidi, reumatoidartropositiivse artriidi korral. Siiski on juhtumeid, kui reumaatiline tegur on negatiivne. Seda täheldatakse seronegatiivse reumatoidartriidi või juveniilse artriidiga laste puhul. Reumaatilise faktori kvantifitseerimine enne ja pärast ravi on suure diagnostilise tähtsusega..
Tuumavastased antikehad
Autoantikehade perekond, mida töödeldakse nende enda valkude komponentideks, nimelt rakkude tuumadeks. Täheldatud dermatomüosiidi, sklerodermia ja muude süsteemsete kollagenooside korral.
Müosiidi-spetsiifilised autoantikehad
Müosiidi-spetsiifilised autoantikehad (MSA) on idiopaatilise müosiidi markerid, näiteks:
- dermatomüosiit;
- polümüosiit;
- müosiit koos kandmistega.
MSA on rühm väga erinevaid antikehi, mida toodetakse rakkude erinevate komponentide vastu: mitokondrid, mõned ensüümid, tsütoplasma.
Kõige tavalisemad antikehad on:
- Anti Jo-1 - tuvastatud 90 protsendil müosiidiga inimestest;
- Anti-Mi-2 - täheldatud 95 protsendil dermatomüosiidiga inimestest;
- Anti-SRP - leitakse 4 protsendil müosiidiga inimestest.
Lihaskoe biopsia ja morfoloogiline uuring
Biopsia on diagnostiline meetod, mille käigus võetakse koetükid (biopsia) in vivo, millele järgneb nende uuring. Müosiidi diagnoosimisel kasutatava biopsia eesmärk on kindlaks teha lihaskoe, samuti ümbritsevate laevade ja sidekoe struktuurimuutused..
Biopsia näidustused:
- nakkuslik müosiit;
- polümüosiit (ja dermatomüosiidi tüübina);
- polüfibromüosiit.
Polümüosiiti ja selle variante (dermatomüosiit, vaskuliidiga polümüosiit) iseloomustavad muutused põletikulises ja degeneratiivses olemuses: raku infiltratsioon, lihaskiudude nekroos koos ristumiskeha kaotusega. Polüfibromüosiidi korral asendatakse lihaskude fibroosi arenguga sidekoega. Nakkusliku müosiidi korral domineerib interstitsiaalse koe ja väikeste veresoonte rakuinfiltratsioon.
Müosiidi ravi
Müosiidi ravi sõltub selle põhjustest. Mädase nakkusliku müosiidiga määratakse antibakteriaalsed ained, hüpotermia korral - mittesteroidsed põletikuvastased ja valuvaigistavad ained, autoimmuunsete ja reumaatiliste protsessidega - kortikosteroidid, parasiitide sissetungidega - parasiidivastased ained, neuromüosiidiga - novokaiini blokaad ja kortikosteroidid.
Mitte-suppuratiivse nakkusliku müosiidi ravi
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|fastum geel (toimeaine ketoprofeen). Sünonüümid - fastrum gel.||on põletikuvastase toimega, samuti on sellel suur valuvaigistav toime||kandke põletiku kohal olevale nahale väike kogus geeli (5 cm) ja hõõruge kaks kuni kolm korda päevas|
|apizartron (salvi ei määrata reumaatiliste haiguste ägedatel perioodidel)||sinepiõli ekstrakt, mis on osa valmistisest, soojendab kudesid, parandab kohalikku verevarustust ja lõdvestab lihaseid ning omab ka põletikuvastast toimet ||põletikulisele alale kantakse salviriba 3–5 cm ja hõõrutakse aeglaselt naha sisse|
|dolobeen on kombineeritud preparaat, mis sisaldab dimetüülsulfoksiidi, hepariini ja dekspantenooli.||lisaks põletikuvastasele ja analgeetilisele toimele on sellel ka eksudatiivne toime, st kõrvaldab ödeemi||põletiku kohale kantakse 3 cm pikkune geelisammas ja hõõrutakse kerge liigutusega sisse. Protseduuri korratakse 3-4 korda päevas.|
Ulatusliku müosiidiga, mis mõjutab mitut lihasrühma ja millega kaasnevad palavik ja muud külmetuse sümptomid, on ravi ette nähtud süstevormis (süstid).
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|diklofenak||on põletikuvastase ja valuvaigistava toimega||üks süst (3 ml) lihasesse ülepäeviti 5 päeva jooksul.|
|meloksikaam||tänu põletikuliste vahendajate moodustumise selektiivsele pärssimisele on sellel väljendunud põletikuvastane toime koos minimaalsete kõrvaltoimete tekkega||üks ampull (15 mg) päevas, intramuskulaarselt 5 päeva jooksul, seejärel minge üle ravimi tabletivormile|
|midokalm||on lihaslõõgastava (lõdvestab pinges lihaseid) efekti||süstitakse intramuskulaarselt ühes ampullis (100 mg ainet) kaks korda päevas. Seega on päevane annus 200 mg.|
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|aponiil (toimeaine - nimesuliid)||nagu kõigil mittesteroidsetel põletikuvastastel ravimitel, on sellel ka põletikuvastane ja valuvaigistav toime, samuti palavikuvastane toime||ravimi päevane annus on 200 mg, mis võrdub kahe 100 mg tabletiga või 4 - 50 mg. Annus jagatakse 2 - 4 annuseks koos väikese veega pillidega|
|traumeel C (taimne preparaat)||on valuvaigistava ja eksudatiivse toimega||üks tablett kolm korda päevas. Tablett asetatakse keele alla, kuni see on täielikult imendunud.|
Kõige sagedamini kombineeritakse müosiidi ravi, see tähendab, et ravimeid kirjutatakse välja nii lokaalselt (salvi kujul) kui ka süsteemselt (tablettide või süstide kujul)..
Polümüosiidi ja selle vormide ravi (dermatomüosiit)
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|prednisoon||on põletikuvastase, allergiavastase ja immunosupressiivse toimega||haiguse ägedal perioodil on päevane annus 1 mg 1 kg kehakaalu kohta, see tähendab 60–80 mg päevas, mis võrdub 2–3 süstiga (1 ml – 30 mg). Süste süstitakse sügavalt, lihasesse. |
Lisaks pärast remissiooni saavutamist vähendatakse annust 20 mg-ni päevas..
Kui teraapia on ebaefektiivne, viiakse läbi niinimetatud pulsiteraapia, mis seisneb glükokortikoidide ülikõrgete annuste (1–2 grammi) sissetoomises intravenoosselt lühikeseks ajaks (3–5 päeva). Seda ravi teostatakse eranditult haiglas.
Prednisolooni tabletid on ette nähtud säilitusravina pärast remissiooni saavutamist. Samuti on tableti kujul ette nähtud metotreksaat ja asatiopriin. Need ravimid kuuluvad immunosupressantide rühma ja neid määratakse kõige raskematel juhtudel ja juhul, kui prednisoloon on ebaefektiivne..
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|prednisoon||on põletikuvastase, allergiavastase ja immunosupressiivse toimega||säilitusravi perioodil 10–20 mg päevas, mis võrdub 2–4 5 mg tabletiga. See päevane annus jagatakse kaheks annuseks ja võetakse hommikul..|
|metotreksaat||tsütostaatiline ravim, millel on immunosupresseeriv toime||On ette nähtud suu kaudu 15 mg päevas, suurendades annust järk-järgult 20 mg-ni. Pärast 20 mg annuse saavutamist lähevad nad üle metotreksaadi süstitavatele vormidele.|
|asatiopriin||on ka immunosupressiivse toimega||manustatakse suu kaudu, alustades annusest 2 mg kehakaalu kg kohta päevas. Ravi viiakse läbi vereanalüüside igakuise jälgimise all.|
Kuna poliomüosiidi korral täheldatakse hajusat lihaspõletikku, pole salvide määramine kohane.
Ossifitseeriva müosiidi ravi
Ossifitseeriva müosiidi korral on konservatiivne ravi efektiivne ainult haiguse alguses, kui lubjastumine on endiselt võimalik. Põhimõtteliselt taandatakse seda tüüpi müosiidi ravi operatsioonini..
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|hüdrokortisoon||pärsib proliferatiivseid ja eksudatiivseid protsesse põletiku fookuses, takistades sellega lihastes kaltsifikatsioonide teket||25–50 mg (1–2 ampulli) koos 5 ml novokaiiniga kahjustatud koesse. Soovitatav 2-3 süsti.|
Massaaž ja salvide hõõrumine on vastunäidustatud.
Polüfibromüosiidi ravi
Polüfibromüosiidi ravi hõlmab põletikuvastaseid ravimeid, lidaasi süste, massaaži ja füsioteraapiat.
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|gevkamen||on lokaalse ärritava, põletikuvastase ja valuvaigistava toimega||salv kantakse kahjustatud lihasele (riba 2–4 cm) ja masseeritakse kergelt. Protseduuri korratakse 2-3 korda päevas.|
|traumeeli geel||avaldab mõõdukat valuvaigistavat toimet.||kandke õhuke kiht kahjustatud piirkonda ja hõõruge kergete liigutustega 2–3 korda päevas.|
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|lidaza||lagundab sidekoe põhikomponenti - hüaluroonhapet, pehmendab ja tasandab arme, vähendab kontraktuure ja hoiab ära nende moodustumise.||1 ml (mis võrdub 64 ÜHIKuga või 1 süstiga) intramuskulaarselt ülepäeviti. Soovitatav kuur 20–40 süsti.|
Tablettide kujul on ette nähtud põletikuvastased ravimid, mis on soovitatav ainult haiguse ägedas faasis.
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|butadion||on väljendunud valuvaigistava ja põletikuvastase toimega.||150–300 mg (see on üks - kaks tabletti) 3–4 korda päevas 30 minutit pärast sööki.|
|ibuprofeen||on väljendunud põletikuvastase ja valuvaigistava toimega.||Igaüks 800 mg (need on kaks 400 mg tabletti või üks 800 mg) kaks kuni neli korda päevas. Sel juhul ei tohiks ööpäevane annus ületada 2400 mg, see tähendab 6 tabletti 400 mg või 3 tabletti 800-st.|
Mädase nakkusliku müosiidi ravi
Hõlmab antibiootikumide, valuvaigistite ja palavikuvastaste ravimite kasutamist. Mõnel juhul on näidustatud operatsioon.
Salvid, millele järgneb nende kahjustatud pinnale hõõrumine, on vastunäidustatud, kuna need võivad aidata mädasel protsessil levida tervetesse kudedesse.
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|penitsilliin||omab bakteritsiidset toimet, pärssides mikroorganismide rakuseina sünteesi. Aktiivne nagu suhtes |
gram-positiivne ja seoses
gramnegatiivsed bakterid
|intramuskulaarselt 300 000 ühiku jaoks. 4 korda päevas (iga 6 tunni järel)|
|tetratsükliin||omab laia antimikroobse toime spektrit||intramuskulaarselt, 200 000 ühikut. 3 korda päevas (iga 8 tunni järel)|
|tsefasoliin||omab laia antimikroobse toime spektrit||intramuskulaarselt 1 grammi 4 korda päevas (iga 6 tunni järel)|
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|amidopüriin||on palavikuvastase ja põletikuvastase toimega.||250 mg (üks tablett) suu kaudu kolm korda päevas|
|reopüriin||kombineeritud preparaadil on valuvaigistav ja põletikuvastane toime.||125 mg (üks tablett) 3–4 korda päevas.|
Müosiidi ravi autoimmuunhaiguste korral
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|nise geel||nimesuliidil, mis on osa salvist, on valuvaigistav ja valuvaigistav toime||ilma geeli hõõrumata kandke valupiirkonnale õhuke kiht. Protseduuri korratakse 2 kuni 4 korda päevas.|
|voltareni salv ja geel (toimeaine diklofenak)||on väljendunud põletikuvastase toimega, leevendab ka valu||Põletiku fookuse kohale kantakse 1 g salvi (hernes sarapuupähkli suurune), hõõrutakse naha sisse 2–3 korda päevas. Üksikannus - 2 grammi.|
|finalgel||avaldab valuvaigistavat ja põletikuvastast toimet||1 g geeli kantakse nahale kahjustatud piirkonda ja hõõrutakse kergelt. Protseduuri korratakse 3-4 korda päevas..|
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|ambene||kombineeritud ravim, mis lisaks põletikuvastasele toimele avaldab ka reumavastast toimet.||üks süst (üks süst sisaldab 2 ml lahust A ja 1 ml lahust B) lihasesse ülepäeviti. Ravikuur on 3 süsti, mille järel tehakse 3-4-nädalane paus ja seejärel võib kursust korrata.|
|baralgin M||lisaks valuvaigistavale ja põletikuvastasele toimele tekitab ka spasmolüütilist (lõõgastavat) toimet.||intramuskulaarselt süstitakse üks süst (5 ml) üks kuni kaks korda päevas. Maksimaalne ööpäevane annus on 10 ml (2 süsti).|
|Esindajad||Toimemehhanism||Kuidas määratakse?|
|ketoprofeen||avaldab valuvaigistavat ja põletikuvastast toimet||haiguse ägedal perioodil on ette nähtud annus 300 mg päevas, mis võrdub 3 100 mg tabletiga. Säilitusravi perioodil on ette nähtud 150-200 mg päevas..|
|nurofen||on võimas valuvaigistav toime||välja kirjutatud annuses 400–800 mg 3–4 korda päevas.|
|flugaliin||on põletikuvastase ja valuvaigistava toimega.||sees üks tablett 2 - 4 korda päevas pärast sööki koos väikese koguse toiduga. Ravikursus 2 - 3 nädalat.|
Müosiidi ravi rahvapäraste ravimitega
Müosiidi ravi rahvapäraste ravimitega seisneb salvide, õlide, lahuste ja tinktuuride kasutamisel alkoholil jahvatamiseks. Laialdaselt kasutatakse kahjustatud lihase piirkonna põletikuvastaseid kompresse ja soojusisolatsiooni. Nende manipulatsioonide tegemine eeldab kehalise aktiivsuse piiramist ja maksimaalset puhkamist. Taimsed infusioonid aitavad valu sündroomiga toime tulla müosiidiga, enne mida peate konsulteerima arstiga.
Rahvapäraste ravimite välispidise kasutamise korral allergiliste reaktsioonide esinemise välistamiseks tuleks enne ravi teha test. Testimine seisneb ettevalmistatud kompositsiooni kandmises väikesele nahapiirkonnale. Punetuse, villide või lööbe korral peaksite keelduma valitud retsepti kasutamisest.
Tihendab
Lihasvalu leevendamiseks traditsioonilises meditsiinis kasutatakse seda:
- kapsa kompress;
- keedetud kartulikompress;
- surub, kasutades selliseid taimi nagu kummel, magus ristik, pärn, Korte.
Kapsa kompress
Selle protseduuri jaoks vajate: 2 supilusikatäit söögisoodat, 2 valge kapsa lehte, beebi seepi. Kapsast tuleks kustutada kuuma veega, milles eelnevalt oli lahustatud 1 lusikas soodat. Järgmisena peate lehed seebiga vahtima, puistama järelejäänud sooda kogusega ja kandma kohta, mis teid häirib. Efekti suurendamiseks tuleks kahjustatud lihaspiirkonnale panna soojendav side. Kompressi kestus - 30 - 40 minutit.
Keedetud kartulikompress
Veel üks müosiidi retsept on kompress keedetud kartulitest, mille jaoks vajate: 3–5 keedetud kartulit koortes, odekolonit, sooja salli ja puhast lappi. Puhastage kartulid ja kandke läbi 2 kihi kangast haavakohale, seejärel mähkige kartulimähis salliga. Kompressi mõju saab pikendada, eemaldades kudede kihid järk-järgult. Pärast kartulite jahtumist tuleks mass eemaldada ja ebamugavust tekitav piirkond tuleks hõõruda kölni abil. Eelistatav on see protseduur läbi viia öösel, et soojenenud lihased saaksid puhata..
Taimsed kompressid
Kompressidel, millel on selliste taimede kasutamine nagu kummel, magus ristik, pärn, Korte, on positiivne mõju. Kuivad taimed tuleks panna marlikotti, aurutada keeva veega ja varustada piisava kuumusega, katta plastikuga ja mähkida haigestunud piirkonda hästi ümber. Kõigi soovituste järgimine kompresside rakendamisel vastavalt traditsioonilise meditsiini retseptidele võimaldab teil saavutada positiivse efekti ja oluliselt vähendada lihasvalu.
Salvid
Kodus valmistatud salvide hõõrumisel on positiivne mõju, vähendades valu. Samuti kasutatakse kompresside peamiseks koostisosaks salve, mida tuleks teha öösel, pakkudes head soojusisolatsiooni..
Ženšenni salv
Ženšenni salvi valmistamiseks vajate: 20 grammi lauasoola, 20 grammi kuivatatud ženšenni juuri, 100 grammi karurasva (müüakse apteegis), mida saab asendada hane või seapekiga. Ženšenni juur tuleks tükeldada ja segada veevannis sulatatud rasva ja soolaga. Saadud kompositsiooni tuleb hõõruda valulike täppidega, kasutades spiraalseid või sirgjoonelisi liigutusi alt üles.
Korte ja sisepeki salv
Peaksite võtma 20 grammi kuivatatud ürti ja 80 grammi rasvabaasi ning lihvima massi klaas- või plastnõusse. Hõõru saadud toode piirkondadesse, mis sind häirivad. Samuti saab seapeki või või baasil salvide valmistamisel koostisosana kasutada selliseid taimi nagu lavendel, eukalüpti lehed, piparmünt, salvei, vereurmarohi..
Tinktuurid
Müosiidi ravis jahvatamise vahendina kasutatakse alkoholiga valmistatud tinktuure erinevate taimsete komponentide lisamisega. Tinktuuridel on põletikuvastane, antibakteriaalne ja valuvaigistav toime.
Tinktuura sibula ja kamforõliga
Selle abinõu ettevalmistamiseks peate võtma 2 suurt sibulat, 125 milliliitrit (pool klaasi) 70-protsendilist meditsiinilist alkoholi ja 1 liitrit kamperõli. Haki sibul ja ühenda alkoholiga. Kahe tunni pärast lisage saadud massile õli ja laske sellel kümme päeva tõmmata, vältides juurdepääsu valgusele. Kompositsiooni saab kasutada vahendina hõõrudes ja surudes.
Lilla õite tinktuur
Teil on vaja 100 grammi värsket lillat ja 500 milliliitrit (kaks tassi) 70 protsenti alkoholi hõõruda. Lilled täidetakse alkoholiga ja säilitatakse nädal aega pimedas kohas. Kasutage kompresside jaoks ja hõõrudes üks kord päevas. Tinktuuride valmistamiseks võib koostisosadena kasutada ka kuiva või värsket kummelit, bodyagi pulbrit. Tinktuuride üheks eeliseks on nende pikk säilivusaeg..
Õlid
Traditsioonilise meditsiini retseptide järgi valmistatud õlisid kasutatakse müosiidi ägenemiste korral massaažideks ja hõõrumiseks. Õlidel on lihaseid lõõgastav ja soojendav toime, aidates vähendada valu taset.
Pipraõli
Selle ettevalmistamiseks peaksite võtma kaks väikest kauna kuuma pipart ja 200 milliliitrit taimeõli. Paprika tuleb hakitud noa või hakklihamasinaga koos seemnetega tükeldada ja õliga katta. Valage kompositsioon klaasnõusse ja hoidke pimedas kohas 7-10 päeva. Kuna valu ilmneb, peate ettevaatusabinõusid hõõruma pipraõli valulikeks kohtadeks, kuna kord limaskestal võib kompositsioon põhjustada tugevat põletust.
Taimeõli
Taimeõli valmistamiseks vajate:
- 700 milliliitrit (kolm tassi) rafineerimata taimeõli
- 2 supilusikatäit kase seeni;
- üks supilusikatäis selliseid taimi nagu kalmusejuur, adonis ürdi, immortelle, naistepuna, sidrunmeliss, raudrohi, jahubanaan, nöör, pihlakas, harilik kaer, vereurmarohi.
Neid ravimtaimi tuleks apteegist osta kuivas vormis ja ühe või mitme positsiooni puudumisel tuleks olemasolevaid koostisosi proportsionaalselt suurendada. Kaseeeni tuleb vees leotada ja seejärel hakklihamasinaga hakkida. Jahvatage ülejäänud komponendid kohviveskis pulbriks. Kombineerige kõik komponendid, seejärel asetage need suurde mahutisse. Nõude maht tuleks valida nii, et mass ei võtaks üle ühe kolmandiku kogu ruumist. Lisaks peate ühe kuu jooksul kompositsiooni ladustama pimedas kohas, perioodiliselt loksutades. Selle perioodi lõpus tuleks õli kurnata ja kuumutada veevannis temperatuurini, mis ei ületa 60 ° C. Vala filtreeritud õli pimedasse klaasnõusse ja naase nädala jooksul pimedasse kohta. Saadud taimeõli tuleb hõõruda kahjustatud piirkondadesse, järgides järgmist skeemi: vahetage 10 protseduuri ülepäeviti, tehke paus 15 - 20 päeva ja korrake kümnepäevast ravikuuri ülepäeviti. Taimeõliõliga saate uuesti naasta 40 päeva pärast ja siis peaksite tegema pika pausi kuus kuud.
Keetmised
Müosiidi ravis võetakse ravimtaimede põhjal valmistatud dekoktide suu kaudu vastavalt retseptis antud juhistele. Dekoktide peamine mõju on nende rahustav toime kehale. Samuti aitavad ravimtaimede infusioonid vähendada põletikku ja valu..
Physalis'i keetmine
Selle ettevalmistamiseks vajate: 20 värsket või 20 grammi kuivatatud füüsise vilju, 500 milliliitrit destilleeritud vett. Viljad täidetakse vedelikuga ja keedetakse. Seejärel peaksite keetmist madalal kuumusel jätma 15 - 20 minutit. Järgmisena eemaldage puljong, tüvi, jahutage ja võtke veerand klaasi 4–5 korda päevas enne sööki. Kuu aja pärast peate tegema 10 päeva pausi, seejärel jätkake ravi.
Paju koore keetmine
Selle abinõu ettevalmistamiseks peaksite võtma 1 supilusikatäis paju koort ja valama klaasi vett. Seejärel pange kompositsioon veevanni ja laske keema tõusta. Saadud puljongi kogus tuleks jagada 5 osaks, mida tuleks päeva jooksul tarbida. Kursust peate jätkama 40 päeva, pärast mida peaksite kahe nädala jooksul pausi tegema.
Müosiidi ennetamine
Mida me peame tegema?
Müosiidi ennetamiseks on vajalik:
- järgige tasakaalustatud toitumist;
- jälgige veerežiimi;
- juhtida aktiivset eluviisi, kuid samal ajal vältida liigset füüsilist pingutust;
- ravige külmetushaigusi ja muid nakkushaigusi õigeaegselt (jalgade haigusi on võimatu kanda ja nende tüsistusi lubada).
Dieet
Rasvased polüküllastumata happed aitavad vältida põletikku lihastes.
Piisav kogus polüküllastumata happeid sisaldab:
- lõhe kalaliigid (lõhe, roosa lõhe, kammlõhe);
- heeringas;
- hiidlest;
- tuunikala.
Müosiidi ennetamiseks on kasulikud ka toidud, milles on palju salitsülaate..
Nende toodete hulka kuuluvad:
- porgand;
- peet;
- kartulid.
Kergesti seeditavad valgud aitavad suurendada keha vastupanuvõimet, mille jaoks peaksite dieeti lisama soja, kana, mandlid. Samuti peaksid menüü sisaldama kõrge kaltsiumisisaldusega toite (kääritatud piimatooted, petersell, seller, karusmarjad, sõstrad). Vajalikud teraviljad, kaunviljad ja teraviljad, kuna nende koostises on piisavalt magneesiumi.
Vee režiim
Müosiidi ennetamisel on joomise režiim väga oluline. Päevas ei tohiks purjus vedeliku kogus olla väiksem kui kaks liitrit. Lisaks nõrgale rohelisele teele peaksite mitmekesistama joomist puuviljajookide ja kompotidega. Kibuvitsamarjade keetmine aitab vähendada turset kudedes.
Kehaline aktiivsus
Müosiidi ennetamiseks peaksite järgima järgmisi punkte:
- veeta rohkem aega õues;
- vaheldumisi füüsiline aktiivsus puhata;
- keha karastamine;
- jälgida oma rühti;
- pikka aega arvuti taga töötades tehke iga tunni tagant harjutusi selja ja kaela lihastele.
Aidake vältida müosiiti sellistel spordialadel nagu ujumine, võimlemine, jalgrattasõit.