Programmi “10 päevaga õnnelikumaks” järelm ütleb – rohkem teadvustades ja tehes teatud tegevusi on võimalik oma õnnetaset 10 päevaga tublisti tõsta, kirjutab koolitaja Raimo Ülavere.
Kõigepealt suur-suur tänu neile pea 300-le inimesele, kes otsustasid proovida, kas minu püstitatud hüpotees ka tõele vastab või on tegemist voo-doo ja soolapuhumisega. Ja hüpotees oli: kui me rohkem ja regulaarselt teadvustame enda elus hetki, mis uuringutele tuginedes suurendavad meie rahulolu ja õnnetunnet, siis kasvab ka üldine rahulolu. Ja õnnetunne. Niisiis, allpool kokkuvõte sellest, mis toimus ja mida sellest kõigest järeldada.
Miks ma seda tegin?
Peamine põhjus, tunnistan ausalt, oli uudishimu. Olen viimastel aastatel lugenud üsna suurt hulka igatsorti uuringuid, nende resümeesid, mis räägivad sellest, kuidas oma elu õnnelikumana elada. Kusjuures põnev on olnud juba see, kui erinevalt on õnne defineeritud. Ning minus tekkis küsimus – kas need, reeglina kuskil kaugel välismaal tehtud abstraktsevõitu uuringud ka päriselus pädevad. Siin ja praegu, Eestis, nende inimestega, kes igapäevaselt meid ümbritsevad. Ja kuna ma ei suutnud muud võimalust selle teada saamiseks välja mõelda, siis otsustasin teha eksperimendi ja küsida. Otse.
Mõistagi kumasid taustal veel mõned olulised põhjused. Millest kaalukamad ehk tahe inimesi aidata. Ja tahe – kui see tõesti töötab – aidata inimestel näha mingit metoodilist võimalust ise oma õnnetasemega tegelema hakata.
Miks just selline ülesehitus ja need küsimused?
Kõigepealt sellest, mismoodi programm oli üles ehitatud. Osalejad registreerisid ennast meililistis. Seejärel saatsin kõigile küsimustiku kahe küsimusega:
- Kui õnneliku ja rahulolevana sa ennast tunned?- Kui produktiivselt sa ennast tunned?
Skaalal “üldse mitte” (0) ja “väga õnnelikuna/produktiivsena” (5). Kui esimene küsimus on veidi abstraktsem, nö sisetunde ja hetkeemotsiooni küsimus, siis teine on suunatud tegutsemisele, õigemini valmisolekule tegutseda. Sest, tead küll, “igaüks on oma õnne sepp” :-)
Ja siis saatsin osalejatele iga päeva õhtupoolikul viis küsimust. Küsimused olid iga päev ühed ja samad ning lähtusid konkreetsetest uuringutest ehk esindasid neid tegevusi/valdkondi, mille tegemine väidetavalt tõstab inimese õnne ja rahulolu taset. Küsimused olid:
- Kas sa täna trenni tegid, kasvõi 15 minutit?- Kas sa täna hommikul olid piisavalt maganud, välja puhanud?- Kas sa täna õppisid midagi uut?- Kas sa täna aitasid/tänasid/kiitsid kedagi?- Kas sa täna mediteerisid, kasvõi mõni minut?
Miks just need küsimused? Kolmel põhjusel: esiteks, kõigi nende tegevuste mõju on palju uuritud ning uuringud kinnitavad, et nendega tegelemine suurendab rahulolu või vähendab ärevust-stressi. Teiseks, neid tegevusi on üsna lihtne algatada ja mõõta – kas tegid või mitte? Ja kolmandaks, üsna subjektiivne põhjus – kõiki neid tegevusi olen ise teadlikult proovinud enda juures jälgida ja nende tegemine tekitas minus hea tunde. Võib öelda, ma ise usun, et need on asjad, mis suurendavad vähemasti minu puhul õnnetunnet.
Ja miks iga päev samad küsimused? Kahel põhjusel: selleks, et midagi päriselt endale teadvustada, on suurem tõenäosus siis, kui tähelepanu juhitakse sellele korduvalt. Ja veel. Selleks, et mingi asi saaks hakata mõjuma, et tekiks positiivne harjumus, on reeglina vaja sellega tegeleda korduvalt ja regulaarselt, soovitavalt igapäeveselt.
Kuidas läks?
Statistikast ehk numbritest. Programmi alustas 312 inimest, neist lõpule on hetkeseisuga jõudnud 212 inimest. Ehk umbes kolmandik inimesi loobus, ilmselt erinevatel põhjustel (alates sellest, et programmi metoodika ei vastanud ootustele kuni ajapuuduseni). Sellegipoolest on see, et üle kahe kolmandiku inimestest siiski lõpuni vastu pidas, minu jaoks väga positiivne ja lootustandev tulemus.
Ja siis tulemused. Keskmistatuna kõikide osalenute peale (NB! Mis tähendab, et oli inimesi, kellel kasv oli tublisti suurem ja inimesi, kellel ei pruukinud õnnetase üldse kasvada).
Küsimusele “Kui õnneliku ja rahulolevana sa ennast tunned?” oli programmi alguses vastuste keskmine 3.75. Programmi järel aga 4.16. Seega vastuste keskmise kasv u 11%.
Küsimusele “Kui produktiivselt sa ennast tunned?” oli programmi alguses vastuste keskmine 3.37. Programmi järel aga 3.84. Ehk vastuste keskmise kasv ligi 14%.
Jah, võib apelleerida, et valimid polnud detailides täpselt samad – programmi läbis lõpuni kolmandiku võrra vähem inimesi. Ent samas… kas lõpuni tegid need, kes olid märkinud algse taseme madalamaks või kõrgemaks? Ei tea. Ei oska arvata ka. Tahaksin pigem uskuda, et ehkki komakohtades oleks tulemus võib-olla teine (kummale poole, pole aga selge), oleks tõusutrend jäänud ka siis, kui loobujate kolmandik oleks leidnud endas jaksu lõpuni vastu pidada.
Muidugi siis ka see, et nädalapäevad olid erinevad, ilm oli erinev (noh, tegelikult oli alguse ja lõpu ilm üsna sarnane) jne. Ei tea. Kõrvaliste asjaolude täieliku välistamisega on keeruline, kui mitte võimatu sarnast eksperimenti teha…
Mida inimesed räägivad?
Väga huvitavad on tulemused ka emotsionaalsest vaatenurgast. Ehk see, mida inimesed kirjutasid lisakommentaarina. Esiteks, kirjutas erakordselt suur hulk – üle 100 inimese. Ja teiseks…loe ise, allpool mõned juhuslikult valitud kommentaarid:
Oli päris põnev niimoodi ennast 10 päeva jooksul jälgida…vastasin ausalt ja “ilustamata”! Loodaks nüüd väikest “eksperimendi” kokkuvõtet ka lugeda! Olen nõus edaspidigi “katsejäneseks” olema! Head!
***
Avas silmi, et lihtsad tegevused teevadki õnnelikuks. Tänu, mediteerimine, trenn, uni ja tegevused iseendale :) Aitäh Raimo***Tegemist on mõneti inimese elementaarsete vajadustega ja kui neile pöörata tähelepanu, siis hakkab ümberringi kogu maailm teistmoodi paistma.***Meeldis pani ennast rohkem tähele tundma kuidas lihtsalt saab head teha nii endale kui teistele tundsin ennast hästi.***Ei saanud aru selle eesmärgist, kas need küsimused olid mõeldud, et mind kannustada neid asju tegema? Võimalik, et see isegi täitis eesmärki, kuid õnnetaseme tõusu, ei tunneta… veel.***Tundsin end täiesti tavaliselt. 10 päeva tuletati meelde, kuidas mul enda jaoks ja spordile üldse aega pole – see oli masendav. Ei tea, kas üldse on selliseid programme vaja? Tagasidet pole saanud.***Küsimustele vastamine ei mõjutanud mu käitumist. Veidi tüütu oli iga päev samadele küsimustele vastata, eriti kuna ei näinud selle tegevuse mõju.***Mul on hea meel, et sellises programmis osaleda sain. Äkki saab teha mingi ülevaate/kokkuvõtte programmis osalenute vastustest? Avastasin, et ei ole varasemalt igapäevast meditatsiooni enda jaoks piisavalt oluliseks pidanud. Aga muidu meeldis, teinekordki ;)***Eriti ei saanud aru, mis selle programmi tulemus oli või millele see oli fokusseeritud.***Hakkasin teadvustama mediteerimise vajadust ja märkasin, et ma ei maga piisavalt.***Väga lahe asi :)***Tore, tuletab meelde tegelikult olulisi asju! Aitäh!***Ootasin küsimusi, mis paneksid veidi enam enam enda päevale tagasi mõtlema. Küsimused oleksid võinud olla erinevad, kasvõi samade teemade kohta, kuid veidi erineva nurga alt. Sellisel kujul muutus juba kolmandal päeval küsimustiku täitmine mõnevõrra rutiinseks. Siiski kena algatus ja aitäh korraldamise eest!***Mulle meeldis. Pöörasin rohkem tähelepanu oma tegevustele ja andis hea põhjuse tegevusi hinnata.
Ja nii edasi. Sõnaga. Kinnitust sai taaskord tõdemus, et inimesed on erinevad. Meie arusaamine õnnest ja rahulolust ja selle tekkimisest-tekitamisest on erinev. Meid teevad õnnelikuks erinevad asjad. Ja meie valmisolek eri ajahetkedel “võtta külge” midagi uut, ennast kõrvalt vaadelda, hoiakuid muuta ja tegutsema asuda on väga erinev. Ja siiski…hoolimata sellest, et igaüks nägi programmi, küsimusi, tähendust (või selle puudumist) üksteisest sõltumatult oma nurga alt, siis numbrid ehk vastuste keskmised olid ometi umbes kümnendiku võrra kõrgemad. Hmm.
Mida teeks järgmine kord teisiti?
Tehnilises mõttes on mul vist raske midagi radikaalselt teisiti teha. Nende vahenditega, mida praegu kasutasin – Mailchimp, SurveyMonkey ja Google Drive. Ent kui mul oleks võimalus ja vahendid, siis keskenduks enam sellele, kuidas suurendada osalejate vastutust ja mõju enda tulemusele. Võib-olla kaaluks küsimuste hulga suurendamist, sh ka sisus suuremat varieerumist, mille seast osaleja saaks ise valida enda jaoks sobivamad. Võib-olla tahaks osaleja ise näha paremini oma dünaamikat, kuidas ta on varem vastanud. Ja veel igatsorti mõtteid, alates paremast sõnastamisest kuni kasutusmugavuseni. Ning see kõik näeks rohkem välja osaleja jaoks enda rahulolu ja õnnetaseme tõstmise vahendi moodi.
Mida edasi teha?
Mida aga soovitada neile julgetele ja järjekindlatele, kes jaksasid 10 päevasel teekonnal kaasas olla. Pikendage kogemust, esitage endale ise samad (või ka erinevad, endale sobivamad) küsimused – näiteks 30 päeva jooksul – ja vaadake, mis juhtuma hakkab.
Kordamisest tekib kindlus, see viib usuni ning see viib omakorda veendumuseni. Ning siis hakkab juhtuma suuri asju, on öelnud kõigi aegade suurimaks poksistaariks peetav Muhhamad Ali.