Digiriik on ilmselt taasiseseisvunud Eesti parim turundustegu. Meie edukatest e-teenustest, näiteks e-maksuametist, kirjutatakse USA meedias ja Eesti ametnikke ning arendajaid kutsutakse teiste riikide digipöördeid nõustama. Kuidas õnnestus Nõukogude võimu alt vabanenud Eestil napilt paarikümne aastaga maailma digiliidriks saada? Kui palju mängis siin rolli hea planeerimine ja kui palju ajalooline juhus? Miks on süsteemid, nagu e-valimised, milles mujal maailmas nähakse ohtu privaatsusele ja turvalisusele, Eestis nii entusiastlikult omaks võetud?
Tavaliselt põhjendatakse Eesti digiriigi edu vajadusega pärast Nõukogude okupatsiooni kogu avalik sektor nullist üles ehitada. See ei ole aga täpne. Tõsi, suur osa nõukogudeaegsest taristust oli kasutuskõlbmatu – süsteemid ei vastanud Lääne standarditele, olid halva kvaliteediga või lihtsalt puudusid. Paljudes külades polnud korralikku telefonivõrkugi, rääkimata siis kaablitest, mis võimaldaksid ühendada koole ja raamatukogusid internetti.