Mõte oma raamatust mingeid pilte teha, tuli väga lihtsalt. Kuna ma oma blogis sellest vähemalt hetkel ikka võrdlemisi palju kirjutan ja mu blogi kujundus on selline, et vähemalt üht pilti on vaja, siis see üks pilt peab mul alati juures olema. Ma ei taha aga iga kord lisada sama fotot, nii et pidi lahenduse leidma. Mõtte esimene kuju oli see, et lihtsalt läheks ja teeks kuskil huvitavates kohtades pilte. Kui ma aga neid kohti välja üritasin mõelda, siis jõudis mõte sinnani, et kuna tegevus toimubki Tallinnas, siis teeks just nendes kohtades, kus Maarja ringi käib ja mis olulised on. Ma ei saa aru, miks see mul esimesena pähe ei tulnud.
Piltidele said sellised kohad nagu Järve Keskus (sest sealt ostis Maarja pileti), Eesti Loto (pilet rahaks), Living Room Café (kohtus Tarmoga), Russalka juures vesipiibu tegemine (selline oluline murdepunkt), Taani kuninga aed (veel üks murdepunkt) ja siis lõik raamatus, kus Maarja peksa sai.
Peab mainima, et piltide tegemine oli reeglina päris… kerge? Selles osas, et kohad, kus ma kohale läksin ja pildi tegemiseks luba pidin küsima, seda ka lubasid teha. Kõige keerulisem oli pilti teha Russalka juures, sest see, kuidas meri tol päeval haises oli lihtsalt jube. Aga pilt sai tehtud ja üritan nüüd seda haisu ka mälust kustutada. Kati tegi ka minust sel hetkel pildi, kui üritasin ise pilti kätte saada, nii et tõestus kaadritagusest elust on olemas.
Taani kuninga aias pilti tehes muutus raamatu eksemplari välimus umbes kolm korda vähem kaubanduslikuks, kui see varem oli. Aga see on vist paratamatu tagajärg, kui raamat kuskil 3x müüri pealt alla kukub…
Kõige kauem aega võttis peksupildi tegemine, sest sellele eelnes vastava meigi näkku maalimine. Ma ise ei hakkanud katsetama, sest minu proovimine oleks vist välja näinud nagu kaader kuskilt joonisfilmist – sinikas ehk siis ühtlaselt must ring ümber silma. Aga minu õnneks suunati mind õigete inimeste juurde. Birgit Tikk tegi minu meelest väga head tööd ja kui ma pildi oma näost ka FBi postitasin, siis mitmetel oli ikka tõsine ehmatus olnud, et mis minuga juhtus!
Paar kohta/lõiku, mis mul algul kirjas olid, jäid tegemata, kuid mis seal ikka. Kui nende pildistamata jätmist väga kahetsema hakkan, siis võin ju raamatu ühte kätte ja fotoka teise kätte võtta ning avastama sõitma. Üks idee oli mul veel, mida teha aga ajapuudusel jääb see ära ja tegelikult mõtlen, et äkki kasutaks seda hoopis järgmise raamatu väljatulemise juures. Aga rääkides siis ideest, mis tekkis ja mis ka teostatud sai, siis jään tulemusega rahule. Muidugi saaks alati paremini, aga hetkel on see saavutatud vastavalt minu teadmistele ja oskustele. Ja nüüd on mul vähemalt pilte, mille vahelt valida ja mida kordamööda kasutada, kui jälle oma raamatust rääkida tahan.