Paljud meist võiksid olla mures selle pärast, et keegi leiaks juba tõendeid maaväliste inimeste kohta, kuid kuigi me ootame Marsilt ja lõpuks Titanilt ja Euroopalt proove, võiksime oma planeeti uuesti vaadata.
Mida me sageli ei mõista, on see, et tuhanded eluvormid, mis võivad meile võõrad olla, on tegelikult maainimesed ise. Nüüd usuvad teadlased, et 80–90 protsenti Maal leiduvatest liikidest on veel avastamata ning need tuleb enne väljasuremist tuvastada ja kaitsta. Väiksemad ja piiratud aladel elavad olendid on tõenäoliselt tähelepanuta jäetud. Teadlased kasutasid andmeid selgroogsete kohta, kes juba kõnnivad, jooksevad või roomavad maismaal, et oletada, kui palju selgroogseid liike on pole veel tuvastatud - ja kus nad võiksid end peita.
Olenemata sellest, kas liigid avastati sadu aastaid tagasi või alles hiljuti, on selged bioloogilised ja keskkonnamõjud, ütles ökoloog ja bioloog Walter Jetz, kes oli kaasautor hiljuti ajakirjas Nature Ecology & Evolution avaldatud uuringule, SYFY WIRE -le. Näiteks kirjeldati tavaliselt suurema kehaga liike, mis esinevad madalamatel kõrgustel ja hooajalises keskkonnas, palju varem kui nende kaaslasi, kusjuures teine oluline tegur on asjakohane taksonoomiline aktiivsus liikide esinemise piirkonnas.
Kui proovite leida midagi, mille olemasolust te kunagi ei teadnud, võiksite ilmselgest eemale pöörata. Teadmine, kus avastamata liike on tõenäolisem leida, võib takistada väljasuremist, millest me muidu kunagi ei teaks. Jetz alustas Elukaardi projekt , ja nüüd potentsiaalsete tundmatute liikide uus kaart , sel põhjusel. Elu kaart on juurdepääsetav andmebaas, mis näitab teadaolevate liikide levikut. Veelgi massiivsem ettevõtmine on kaardi koostamine, kus tõenäoliselt ilmuvad kõige tundmatumad liigid.
Jetz ja tema uurimisrühm kogusid andmeid umbes 33 000 teadaoleva maismaaselgroogse kohta ja sidusid need teatud atribuutidega, mis võiksid aidata paremini ennustada avastamata liikide asukohta. Teadmine tõenäosusest, et juba teadaolev liik võis eksisteerida või on endiselt olemas - olenemata sellest, millal - aitas ennustada, millist tüüpi olendeid on kõige tõenäolisemalt olemas, kus nad võiksid olla ja kui palju neid võib teatud piirkonnas leida. Arvatakse, et enamik suuremaid selgroogseid on juba avastatud (kui Bigfoot meid veel ei väldi).
Brookesia nana, nano-kameeleon, mis hiljuti Madagaskarilt välja roomas. Krediit: Frank Glaw
Jetz ütles, et suutsime ennustada teatud rühma tulevaste avastuste liigi potentsiaali. Sisestades, kui palju avastatud mitmekesisust konkreetsel alamhulgal oli juba antud piirkonnas, võimaldas meil seejärel hinnata, kui suur osa tulevastest liikide avastustest seal toimub. Ennustame, et 70 protsenti kõigist maismaa selgroogsete tulevastest avastustest koondub vähem kui 10 protsendile Maa pinnast.
Paljud liigid jäävad nii kaua avastamata, sest neid on vaevalt näha. Hiljuti avastatud kameeleon Brookesia nana (ülal), Madagaskarile endeemiline, on nii uskumatult pisike, et paneb inimese sõrme koletu välja nägema. Miniatuursuse evolutsiooniline nähtus on tavaline saarte elupaikades, kus ressursid on piiratud ja ellu jäävad vaid väikesed. B. nana arvatakse, et see on nii kohanenud, et maksimeerida olemasolevaid ressursse ja väiksemad isikud, kes vajasid vähem energiat ja suutsid paremini röövloomade eest varjuda (kameeleoni värvimuutus oli lisaboonus), olid kõige edukamad ja andsid edasi oma geene.
Me ennustame, et umbes 75 protsenti kõigist tulevastest maismaa selgroogsete liikidest on kahepaiksed ja roomajad, ütles Jetz. Need kaks rühma ei ole varem näinud nii palju taksonoomilist tähelepanu kui linnud ja imetajad, nad on geograafiliselt piiratumad ja haruldasemad, sageli väikesed ja neid pole lihtne leida ja tuvastada ning esinevad valdavalt alauuritud troopilistes piirkondades. ”
Pärast maismaa selgroogseid tahab Jetz välja mõelda, kust võiks leida kõige rohkem mereliike, taimi ja selgrootuid. Uute eluvormide otsimine aitab meil paremini mõista, kus on kõige rohkem bioloogilist mitmekesisust ja milliseid kaitsemeetmeid (milleks meie, inimesed, pole olnud kõige suuremad), vaja on. Kaduvad vihmametsad, näiteks Amazon, on seda juba teinud osutunud hindamatuks meditsiinilisteks uuringuteks. Mõningaid ravimeid poleks võib -olla kunagi olemas olnud, kui poleks taimi ja putukaid, kes on tekkinud metsadest hävitamise tõttu tõsiselt ohustatud elupaikadest.
Me võime leida tõendeid tulnukate kohta või mitte, kuid eluotsingud jätkuvad nii kosmoses kui ka terra firmal.