Tulemaa rahvuspark
|Selles artiklis puuduvad viited.


Palun aita artiklit täiendada, lisades sobivaid viiteid.
Rahvuspark asub Ushuaia linnast lääne pool (mööda maanteed umbes 11 km kaugusel, mööda raudteed 8 km kaugusel). Ta ulatub lõunas Beagle'i väinani, põhjas Fagnano järvest põhja pool asuva Injoo Goyini ehk Beauvoiri mäeahelikuni. Ta piirneb Tšiili territooriumiga.
Pargi pindala on 630 km²[1].
Pargi administratsioon asub Ushuaias[1].
Rahvuspargi geograafilised koordinaadid on -54.666667-68.5.
Sisukord
Maastik[muuda | redigeeri lähteteksti]
Rahvuspargi keeruliselt liigendunud ja järskude nõlvadega maastiku on tekitanud erosioon ja kunagised liustikud[1]. Mäeahelike vahel on sügavad metsased orud. Liustikud on tekitanud vagusid, kus paiknevad jõed ja järved.
Praktiliselt ületamatud loode-kagusuunalised mäeahelikud jagavad pargi territooriumi eraldi orgudeks.
Territooriumi keskel on lääne-idasuunaliselt piklik Fagnano järv ehk Kami järv, mille vesi voolab Vaiksesse ookeani. Sellest lõuna pool on Roca järv, mille vastas on mäed Cerro Cóndor ja Cerro Guanaco. Roca järvest voolab välja lühike ja kärestikuline Lapataia jõgi, mis suubub Lapataia lahte. Beagle'i väina Lapataia lahe ja Ensenada lahe ääres on rahvuspargil 6 km mereranda. Seal on arvukalt abajaid ja neemi, mis moodustavad merelindudele soodsaid randu, kaljusid ja sügavaid orge.
Kliima[muuda | redigeeri lähteteksti]
Kliima on mõõdukalt külm ja niiske. Soe aastaaeg puudub. Aasta keskmine sademete hulk on 700 mm kandis. Kõige rohkem sajab sügisel.[1]
Mere mõju tõttu ning aastaringsete läänetuulte tõttu ei ole suuri aastaseid kõikumisi.[1]
Keskmine temperatuur on talvel 0 °C ümber, suvel ei ületa 10 °C.[1]
Lund on rohkesti. See koguneb pikaks ajaks orgudesse ja nõlvadele.[1]
Taimed[muuda | redigeeri lähteteksti]
Metsades on kuus liiki puid, mis taluvad piirkonna karmi kliimat. Kõige levinum on kääbus-lõunapöök. Alates 600 m kõrgusest on see ainuke puuliik. Kaselehine lõunapöök kasvab koos kääbus-lõunapöögiga niiskemates kohtades, näiteks Pipo jõe orus (Valle del Río Pipo) ja mõnel lõunanõlval. Selle okstel elavad poolparasiit abuutilon Abutilon megapotamicum ja parasiitne kottseen Cyttaria darwinii.
Ainult kaselehisest lõunapöögist koosnevad metsad esinevad väga sademeterikastes kohtades, näiteks Beagle'i väina ääres. Seal kasvavad ka muud niiske metsa liigid, näiteks kaneelipuu ja maiten Maytenus magellanica. Mõnes kohas on kaneelipuu väga arvukas ja moodustab salusid.
600 meetrist kõrgemal kasvab Kõrg-Andide taimestik: väikesed põõsad, kerakujulised taimed ja kõrrelised.
Mereäärsele taimestikule on tüüpiline roosa merikann. Tavalised on ka väikesed põõsad ning kaljudel kasvavad samblikud ja samblad. Meres kasvab "metsadena" suur pruuni värvi vetikas Macrosistys. Mõõna ajal võib näha harilikku koerahammast ning arvukaid punaseid ja rohelisi vetikaid.
-
Tšiili tulepõõsas (Embothrium coccineum)
-
Iileksilehine kukerpuu (Berberis ilicifolia)
-
Parasiitseen Cyttaria darwinii
-
Tõeline habesamblik (Usnea barbata)
Loomad[muuda | redigeeri lähteteksti]
Imetajad[muuda | redigeeri lähteteksti]
Linnud[muuda | redigeeri lähteteksti]
Kõige silmatorkavamad ja sagedasemad linnud on avamaadel ja rannas elutsevad niidu-nösihani, mets-nösihani ja meri-nösihani. Mõnikord on nende läheduses habeiibised. Tüüpiline on ka mustkulm-albatross. On ka näiteks kajakaid, aurikparte, meriskeid ja kormorane.
Metsades torkavad silma pöögi-kuningrähn ja väike-pöögipapagoi. Teiste metsalindude seas on kõrvukpütt, suurpütt, ööhaigur, lakkpart, patagoonia viupart, koldnokk-soopart, kotkasviu, randkarakaara, väikekarakaara ja lõunakiivitaja.
Mägedest ja orgudest üle lendamas võib sageli näha kondoreid.
Kalad[muuda | redigeeri lähteteksti]
Selgrootud[muuda | redigeeri lähteteksti]
Lapataia lahes ja Lapataia jõe suudmes Cormoranese saarte ümber on rikkalikult limuseid, sealhulgas merikarpe ja liudkodalasi. Palju on ka teisi limuseid, näiteks kammkarp, Natica hebraea, Nucella crassilabrum ning mõned vähid, näiteks Lithodes antarctica.
Suvel on vees palju meduuse.
Arheoloogiamälestised[muuda | redigeeri lähteteksti]
On ka arheoloogilisi leiukohti, kus on jälgi kanuudega kala püüdnud jaganitest. Nimelt on säilinud söödud kaldalimuste karpide kuhjad mere ääres. Nende juures leidub ka harpuunide ja teiste tööriistade jäänuseid.
Turism[muuda | redigeeri lähteteksti]
Tulemaa rahvuspark on Argentina rahvusparkidest ainus, mis asub mere kaldal (nimelt Beagle'i väina ääres).
Rahvuspargis on 25 km tähistatud matkaradu, mis viivad vaateplatside ja maastikuobjektide juurde. Nende seas on tee Lapataia lahe äärde, kus elab palju veelinde.
Turistid tuuakse Ushuaiast rahvusparki raudteel (Tren del Fin del Mundo). Raudtee lõpeb Fin del Mundo ('maailma otsa') nimelise jaamaga 8 km Ushuaiast lääne pool. Seal lõpeb raudtee, mis kunagi viis vange Ushuaia kindlusest töölaagritesse.
Jalutusrajad[muuda | redigeeri lähteteksti]
Paseo al mirador ('jalutusrada vaatekohale') on 500 m pikkune tee läbi kääbus-lõunapöögimetsa Lapataia lahe äärde. Vaatekohalt avaneb lahe panoraam.[1]
Paseo del turbal ('turbaraba jalutusrada') on 400 m pikkune rada läbi kääbus-lõunapöögimetsa ning mahajäetud kopratammide juurest. Möödutakse ka turbarabast.[1]
Paseo a la castorera ('jalutusrada kopratammide juurde') viib 400 m kaugusele kopratiikide juurde ojal arroyo los Castores.[1]
Matkarajad[muuda | redigeeri lähteteksti]
Senda Pampa Alta ('Pampa Alta rada') on 5 km pikkune rada, ühendab Pipo jõe äärset ja Ensenada lahe äärset laagrit. Rada läbib kääbus-lõunapöögi- ja kaselehise lõunapöögi metsad. Pampa Altalt avaneb vaade Beagle'i väinale.[1]
Senda Costera ('kaldarada') on 8 km pikkune rada, mis ühendab Ensenada lahe äärset laagrit Lapataia lahe äärsete laagritega. Rada kulgeb Lapataia ja Ensenada lahe ääres.[1]
Senda al Hito XXIV ('rada 24. viida juurde') on 10 km pikkune rada, mis läbib Roca järve põhjakalda.[1]
Probleemid[muuda | redigeeri lähteteksti]
Tulemaa loodust ohustavad mõned võõrliigid. Küülikute tegevus on kahjustanud taimkatet, eriti Lapataia lahe piirkonnas, samuti arheoloogiamälestisi. Kobraste tegevus on tekitanud üleujutusi ja kahjustanud metsa.
Tuleb ette salaraiet, eriti pargi raskesti ligipääsetavas põhjaosas. Metsade rüüstamine ja tulekahjud tekitavad erosiooni, mis takistab või raskendab metsade looduslikku taastumist.
Viited[muuda | redigeeri lähteteksti]
Välislingid[muuda | redigeeri lähteteksti]
|Tulemaa saared Wikimedia Commonsis|