Kui spordi ja investeerimise ühistest joontest veidi aega tagasi kirjutasin, siis tuli pähe ka selline paralleel, et finantsvabaduse poole pürgimine on nagu kaalulangetamine – osadel inimestel tuleb kergemalt, osadel raskemalt ning osad tahavad täiega, aga ei suuda või ei oska. Miks see nii on?
Viimasel ajal on kuidagi järsku korduvalt minuni jõudnud jutud, kuidas värskelt keskkooli lõpetanud noored mehed on kohe täiskasvanuea alguses sidunud ennast tarbimislaenuga ja ostnud endale selle eest enda hetkevõimete kohta liiga kalli auto.
Mäletatavasti mõni aeg tagasi otsustasin Twino ühisrahastusportaalist sisuliselt väljuda, kuid kirjutasin, et jään nende tegevust pingsalt jälgima ning tõenäoliselt tuleb hetk, kus sisenen portaali taas veidi suuremalt. Nüüd on see hetk siis käes.
Põlise spordimehena kasutan neid hetki, kus metsajooksu teen või rattaga sõitmas olen, podcastide kuulamiseks ja heade ideede genereerimiseks. Ühel viimasel jooksuotsal hakkasin oma peas aga filosofeerima, kuidas investeerimisel ja harrastusspordil on mitmeid väga silmapaistvaid ühiseid jooni.
Septembri algus on olnud minu jaoks üks lähiaastate tempokamaid aegu, kui viimasest 11-st päevast üheksal rassisin tööd teha sisuliselt hommikust õhtuni ning kohati ka unetundide arvelt. Tundub väga jube? Tegelikult olin ise olukorraga rahul ning mul tekkis reaalne tunne, et ühel hetkel on täiesti võimalik palgatöö lõpetada ning nö vabakutselisena vaid endale meeldivate asjadega tegeleda.