See vaba näo, käte ja tunnuste ahmest,
kiindest ning ka koostest.
See ülemal kui silma- või kõrvasiht.
Nii on minu südame nõu.
Darmakaija on alustunnetuse kõikeläbistav olemus, lõplik samasus budaga. See on täieliku rahu ja täiuse olek. Samas selle kuju pole selline, mida oleks võimalik tuvastada kui olevat. See on kui ilmaruum. Kas ilmaruumil on mingi kuju või värv? Kas temas on midagi, mida võimalik puudutada või nuusutada? Kas ilmaruumil on ots või algus? Kui me proovime kirjeldada ilmaruumi, siis selleks pole sõnu, see on sõnadega seletamatu. See on vaba koostest. Seega pole seal midagi, mille järele haarata. Darmakaijaga on sarnased lood. Nägu, käed, tunnused, nägemine ja kuulmine on kõik suhtelised kirjeldused ning darmakaija on väljaspool selliseid väljendeid. Samas on see aluseks buda lõpututele omadustele.
Darmakaija on karmiliste pimestuste, meelteahistuste ja okultsete pimestuste täieliku puhastumise tulemus. See on kahe eheduse täius, see on püsiv, see on kolme distsipliini täius ning see kätkeb eneses kolme vande kõiki omadusi. Lõplikku buda seisundit tuleb võtta kui darmakaijat, mitte kui rupakaijasid või kujulist ihu.
Darmakaija omadusi pole võimalik eraldiseisvateks lahutada, kuid siiski võib neid kirjeldada eri vaatenurkadest. Näiteks võtkem lamp. Lambi valgust, värvust ja soojust võib eraldi kirjeldada, kuid neid pole tegelikult võimalik üksteisest lahutada. Kõigest hoolimata, selleks, et meil oleks võimalik saada mingi ettekujutus sellest, mis on darmakaija, kirjeldatakse seda läbi seitsme omaduse:
Darmakaija hõlmab kõiki nähtusi. Darmakaija kõike hõlmav tühjus hõlmab kõik nähtusi sarnaselt, kui ilmaruum hõlmab kogu universumit.
Darmakaija on ülima kõike hõlmava tühjuse ja mitte-sihitud jumitu kaastunde ühendus.
Darmakaija on piiramatu õndsus, täielikult vaba kõigist kannatustest.
Darmakaija pole iseeneslik olem ning tema asu on vaba koostest. See on mitteloodud täielik täius.
Darmakaija on suure kaastunde kehastus ja lahutamatu kaasnevast viisusest.
Darmakaija ei erine kunagi ülaltoodud omadustest ning on vaba, vaba tulevast, minevast, suurenemisest või vähenemisest.
Darmakaija on lakkamatu ning pole “mitte midagi”. Pigem on see jumitu õndsuste kehastus ning olelusringi lõppemiseni lakkamatu valastustoime.
Buda seisundit kirjeldatakse samuti kui kümne võime täiust:
õige ja vale tundmine,
tegude tagajärgede tundmine,
erinevate vaimsete kalduvuste tundmine,
erinevate vaimsete võimete tundmine,
erineva mõtlemisvõimekuse tundmine,
mistahes eesmärgile viivate võtete tundmine
nii ahistunud kui ka puhastunud nähtuste tundmine,
mineviku elude tundmine,
surmade ja sündide tundmine,
kõigi ahistuste lakkamise tundmine.
Budale on omased neli kartmatust. Neist esimene ja teine avaldusid, kui Buddha kuulutas: “Olen puhastanud eranditult kõik takistused ning jõudnud täielike ja täiuslike omadusteni.” Keegi kogu maailmas ei olnud võimeline vastu vaidlema. Kolmas ja neljas neist avati, kui Buddha ütles oma õpilastele: “Need on pimestused, mis tuleb hajutada ja puhastada ja need on süviharjutuste võtted, mis viivad sellise tulemuseni.” Keegi polnud võimeline nendes õpetustes vastuolusid leidma.
Budal on samuti kaheksateist võrreldamatut omadust. Kuus neist avalduvad käitumises:
Kuus on seotud kaemusega:
piiramatu innukuse valdus,
piiramatu töövõime valdus,
piiramatu märksuse valdus, mis on meeleliste olendite talitsusvahendiks,
ainitise keskendumise valdus,
piiramatu viisuse valdus
vabastamise radadelt pöördumatuse valdus.
Kolm voorusliku toime omadustega:
vooruslik ihuline toime,
vooruslik sõnaline toime,
vooruslik vaimne toime.
Kolm seotud ajaga:
tõkestamatu viisus minevikus toimunu suhtes,
tõkestamatu viisus tulevikus toimuva suhtes,
tõkestamatu viisus hetkel toimuva suhtes.
Darmakaija on mitte-liitolek, mille kõik ületamatud omadused on aegade algusest iseeneslikult tekkinud. Selle oleku saavesse on võimalik ainult ise jõuda. Valastus on darmakaija, sest see on algolemuse täiusesse jõudmine. See on sambogakaija, sest see on kõigi viisuste täius. See on nirmanakaija, sest see on kõigi keskendussüvide täius. Kõik need on lahutamatud.
“Okultse ihu avaldumine” esitab ilmekalt valastusse jõudnud olendi omadusi:
Oled ülima boditšita hinnaliseks ihuks.
Oled hiilge pinnas, näitad pälvemere märkisid.
Oled juhiks erandita kogu olevusele, kes lõputu kui ilmaruum.
Asud kõigis kümnes ilmakaares.
···
Oled eheduse, enese, õndsuse ja püsivuse täiuse saaves.
Oled vadžravalitseja, kes ei asu nirvaanas.
Kummardan maani sinu ees, kes läbi kolme aja muutumatu.
···
Sinu ilmed on jumitud, kuid samas olevusest väljas.
Samuti pole need olematud, ega mõlemad ega kumbki neist.
Need on üle kõigist piiridest.
Väljas sõna, mõtte ja ihu väljendusulatusest.
···
Seda darmakaijat ei saa näha ühelgi viisil.
Samas sellest väljaspool midagi ei leidu.
Kui vahe viisus tajub seda tunnetust,
saavad nad lahutamatuks, samaseks ning lätteks suurel õndsusel.