Miks kipuvad ministrid postiljoniks?
Peaminister Andrus Ansip teatas hiljuti, et keskkonnaminister Keit Pentus-Rosimannus oli ainult postiljoni rollis, kui osales pankrotistunud Autorollo tegevuses.
Ansip andis sellise selgituse pärast seda, kui avaldati Keit Pentuse, Rain Rosimannuse, Siim Roode jt Autorolloga seotud inimeste kirjavahetus. Esimese hooga suhtluse toimumist eitati. Kui eitus osutus valeks, siis üritati postiljoni kujundi abil keskkonnaministri rolli kogu juhtumis pisendada.
Kui vastata Ansipile tema enda relva, demagoogiaga, siis võib öelda, et keskkonnaminister Pentus-Rosimannus oli tegelikult infot varastava postiljoni rollis. Ta ei toimetanud ainult kirju ühelt adressaadilt teisele, vaid ka avas need, luges läbi, täiendas ning andis koguni kirja saajatele korraldusi. Kui mõne postifirma postiljon nii käituks, siis lastaks ta töölt lahti. Pentus-Rosimannuse õnneks on tema ülemus aga Ansip.
Postituvi Ansip. Postiljoni on kehastanud ka Ansip ise. Eelmise aasta septembris kohtusid Nord Streami juht Matthias Warnig ja Ansip “juhuslikult” Estonia kontserdisaalis. Warnig andis vaheajal Ansipile paki dokumente. Kui Äripäev kohtumise avalikustas, üritas peaministri pressiesindaja jätta muljet, et need olid avalikud paberid ja Ansip saatis need keskkonnaministeeriumisse edasi.
Ansipil ja tema nõunikel oli valida, kas avalikustada kohtumise detailid või riskida peaministri naeruvääristamisega. Otsustati, et peaministri naeruvääristamine kahjustab tema mainet vähem.