Hoolimata sellest, et meil peres kaks preilit kasvab, ei ole meil eriti ehteid. Keegi neid eriti nõudnud ei ole kah. Ok väike parandus…. kui Ketlin veel koos Leenaga kukupais käis, siis ta tahtis endale ka selliseid pärleid nagu Leenal ja Leena ema Maris siis tegigi talle. Nende pärlitega oli nii, et kui ma Ketlinile pakkusin, et tahad neid kaela panna, siis ta alati tahtis, aga ise ei tule ta kunagi selle peale.
Nüüd aga hakkasid mulle igasugu kaelakeed meeldima ja ma isegi ostsin endale paar tükki. Mis aga omakorda tähendas, et mõlemad tüdrukud mul järel käisid ja neid endale nõudsid. Järelikult eeskujul on ikka väga suur mõju :)
Ükspäev kui me siis sattusime Ketliniga kunstipoodi ja seal suur ämbritäit puupärleid nägime, otsustasime, et me hakkame nüüd pärleid tegema. Leidsime ka peenemat ja jämedamat kummi, millele pärlikeed teha ning terve õhtu meisterdasime erinevaid keesid teha. No olgem ausad, mina meisterdasin ja lapsed segasid :) Nende põhitegevus oli pärleid segamani ajad ja Keidil oli veel omaette võistlus – kui kiiresti ema märkab, et mul pärl suus on ja kas ta oskab ära arvata, mitu korraga mul suus on. :)
Nüüd on meil siis igaks elujuhtumisk pärlikeed olemas. :))))