Ma tean, mida te mõtlete: õudusfilmid, mis põhinevad tõestisündinud lool, on bologna. Noh, muidugi on Hollywoodil võimalus tõde venitada, eriti kui tegemist on publiku hirmutamisega, kuid see ei tähenda, et ka väide oleks alati vale.
Ühed kõigi aegade parimad õudusfilmid on pärit faktidest. Näiteks jube lapse mänguasja, uusim eelseisev kanne VõltsimineUniversum, sai inspiratsiooni väidetavalt vallatud Raggedy Ann nukk. See on vaid jäämäe tipp, kui tegemist on kunsti imiteeriva veidra, häiriva reaalsusega.
Kuid nendest filmidest, mis sportivad, on tõsielusündmustest inspireeritud väide, mis võib samuti väita, et need on parimad õudusfilmid? Olen valinud 14 parimat filmi, mis tõelisest häirivast sündmusest hirmsa filmi vaatamise kogemuse tegid.
Lubage mul see teie jaoks kohe selgeks teha: ei, Võõradei põhine konkreetsel, tõestisündinud lool noorest abielupaarist, keda varjatakse ja tapetakse maskeeritud ründajate poolt.
Kuigi paljud on spekuleerinud, millised kuulsad mõrvajuhtumid oleksid võinud inspireerida seda gorefesti, mille peaosades olid Liv Tyler ja Scott Speedman, režissöör Bryan Bertino väidab inspiratsiooniks oli salajane võõras rühmitus, kes koputas oma Texase lapsepõlvekodu uksele, kes osutusid röövimiseks tühje maju otsima.
Bryan Bertino otsustas selle mõtte pähe keerata, tehes vargad maskeeritud sarimõrvariteks ja muutes nende šokeeriva, ülemeelse visiidi eesmärgi, nagu selgub sellest, mida praegu peetakse hiljutiste mälestuste üheks parimaks õudusfilmi tsitaadiks, „sest sa olid kodus. ' Niisiis, see põhineb tõestisündinud lool, võib-olla lihtsalt mitte sellel, mida arvate.
See on loogiline Võõradon tõepoolest lihtsalt inspireeritud usutavast kontseptsioonist, mis põhineb lavastajaga juhtunul, sest ma ei kujuta ette, et tapjate kolmik ohverdab kaht abitut ohvrit keset kuskil asuvas kajutis, kes võtab töö lõpetamiseks nii kaua aega.
Sisse Üksus, nelja lapse üksikema Carol Moran ( Salakavaltäht Barbara Hershey) on seksuaalse rünnaku ohver. Nagu see võiks olla hullem kui praegu, on tema ründaja nähtamatu ilming suurest kurjusest ja peatumatust jõust.
Väga reaalse ja prevelaneti kohutava kuriteo sulatamine üleloomulike elementidega on piisavalt jube, kuid mis teeb sellest loo Üksusveelgi šokeerivam on see, et see on inspireeritud Doris Biteri juhtumist, kes 1974. aastal väitis, et ta kannatas füüsilisi rünnakuid mitte ühe, vaid kolme kummituse poolt, kes ründasid ka tema lapsi.
Arvestamata loo veidrat päritolu, Üksus , nagu kipuvad olema parimad õudusfilmid, naise võitlusest tõestamaks, et talle tehtud hirmuäratavad vägivaldsed kuriteod on tõelised.
Öelge, mida soovite ufode ja tulnukate röövimiste kohta, Travis Waltoni sõnul juhtus see temaga.
1993. aasta film Tuli taevaspõhineb samanimelisel mälestusteraamatul ja kirjeldab ajaloo kuulsaimat ja kõige paremini dokumenteeritud tulnukate röövimist. Aastal 1975 kadus Arizona puuraidur Travis Walton viieks päevaks kadunuks. Naastes väitis ta, et teda võtsid maavälised.
D.B. Sweeney kujutab filmis Waltoni, mis ei võta tulnukate röövimise mõistet kergekäeliselt. See näitab graafiliselt üksikasjalikult piinavat kogemust, mille Walton väidab, et ta kannatas traumaatiliselt graafiliselt. See teenib PG-13 hinnangut napilt.
Mitte segi ajada 2004. aasta komöödiaga täiskasvanute filmitähesse armunud keskkooliõpilasest, Naabritüdrukpõhineb Jack Ketchumi romaanil, mille inspireeris Sylvia Likensi traagiline lugu.
1965. aastal tabas Indiana osariigis Likensit sotsiopaatilise hooldaja poolt ligi kolm kuud kestnud väärkohtlemine, hooletusse jätmine, alandamine ja piinamine. Lõpuks ta allus vigastustele ja suri kõigest 16-aastaselt.
Sündmused, mida on kujutatud Naabritüdrukon sama rahutuks ja ütlemata kui algne šokeerivalt sadistlik juhtum. Kuigi selle žanri fänn ütleks, et see on parimate õudusfilmide võtmetähtsusega tunnustamise punkt, ütleksin ma, et teil võib olla parem sellest lugeda kui seda näha. See pole nõrganärvilistele.
Üks üleloomuliku kummitamise juhtumeid pärineb ühest nüüdseks legendaarsest majast New Yorgis.
See inspireeris 1977. aasta romaani Amityville'i õudus, millest tehti kaks aastat hiljem film, kus peaosades mängisid James Brolin ja Margot Kidder George'i ja Kathy Lutzina, kes leiavad majast palju pärast seda, kui mees mõrvas selles oma perekonda aastaid varem. Varsti hakkavad nad vandenõusse, et kuritegu mõjutas deemonlik kohalolek majas, ja on mures, et nemad jäävad selle järgmisena ohvriks.
Ehkki tõde on loos, kuidas mees mõrvas kurikuulsas Amityville'i majas oma perekonna, pole tegelikke tõendeid, mis toetaksid seal toimunud tegelikku kummitamist. See pole siiski Hollywoodi peatanudfrantsiisimaterjalina.
Algne film aga vestleb endiselt ühe parima õudusfilmina, peamiselt nende poolt, kes ikka veel selle kummituslikku legendi usuvad.
Enne kui Annabelle oli, oli Chucky. Kas teadsite siiski, et mõlemad need kardetavad mänguasjad on inspireeritud väidetavast faktist?
Sisse Lapsemäng, mida peetakse kõigi aegade üheks parimaks õudusfilmiks, pistab sarimõrvar Charles Lee Ray (Brad Dourif) oma hinge armsasse, punapäise nuku sisse, et jätkata oma mõrvarlikku tiraadi pärast surma. Inspiratsiooniks oli närvimata disainiga nukk Robert, mille omanik oli tollal kuueaastane Gene Otto 1906. aastal.
Robert Nuku valmistas Gene jaoks tema pere Bahama sulane, kes juhtus olema voodoo osav. Tema oskused osutusid ilmselt tõhusaks, kuna Robert tundis teiste seletamatute nähtuste kõrval rõõmu laste mõnitamisest ja teiste Gene mänguasjade moonutamisest.
Koossilmapiiril mõtlen nüüd, mis on hirmutavam: kas kurja valduses olev täidisega nukk või surmavalt vigase programmeerimisega robotnukk?
Kuigi Krokodill Dundeeoli film, mis aitas Austraalia turismitööstust suuresti, Greg McLeani 2005. aasta kultuslik slasher-film oli see, mis oleks võinud selle rikkumise lähedale jõuda.
Wolf Creek, umbes kolm rändurit, keda terroriseeris hullunud seakütt, väitsid, et tuginesid esmakordsel vabastamisel tõelistele sündmustele. Ehkki see pole päris vale, toimusid filmi inspireerinud tõelised Austraalias tegutsevad autostopistajate mõrvad kaugel maalilisest rahvuspargist, mille pealkiri laenab… ja valesti kirjutatud ( WolfeOja).
Sellegipoolest on film pälvinud tunnustuse kui üht parimat omataolist õudusfilmi oma ultrarealistliku vägivalla kujutamise ja eriti, Mick Taylor (John Jarratt).
Kuulsate paranormaalsete uurijate Ed ja Lorraine Warreni kõige kuulsam juhtum on tõenäoliselt juhtum, mis inspireeris Amityville'i õudus.
Muidugi pole selle kummitamise kohta kinnitatud tõendeid (nagu ma mainisin) ja see lugu on Hollywoodis juba surmani tehtud. Seega valis James Wan õnneks inspiratsiooniks perekond Perroni Warrensi uurimise 1971. aastal Võltsimine.
Intervjuude esitamine tegeliku Perroni perekonnaga filmi turunduses aitas veenda publikut ostma oma 'tõestisündinud loole põhinevate' väidete hulka ja tegi sellest kõigi aegade enim teeniva õudusfilmi.
Võltsimineoleks, mis on kestnud juba mõnda aega. Kuid selle, millest kõik alguse sai, peetakse siiani üheks parimaks õudusfilmiks viimase aja mällu.
Wes Craven oli tark, et ei müü oma slasher-fantaasiahitti tõelistest sündmustest inspireerituna, sest keegi poleks uskunud, et halvasti põlenud, küünistega ja arukalt murtud boogeyman on tõeline.
Seda öeldes ei oleks väide, et see põhineb tõelistel sündmustel, tehniliselt ikkagi vale.
Wes Craven kirjutas stsenaariumi Õudusunenägu jalaka tänavalpärast an. lugemist L.A. Timesartikkel teismelisest poisistsee hoidis teda meeleheitel ärkvel, kuni ta lõpuks unes suri.
Craven võttis saatusliku õudusunenäo kontseptsiooni, lisas antagonistiks kaabaka Freddy Kruegeri (Robert Englund) ja sündis üks kõigi aegade parimaid õudusfilme.
Suur osa apellatsioonkaebusestLäbimurdehitt oli turunduses ja filmi avajutustuses väide, et filmis kujutatud sündmused tegelikult juhtusid. Ei, 1970. aastate alguses Texases toimunud mootorsaega toimunud veresaunast pole andmeid.
Selle asemel tulid Tobe Hooperi algsed inspiratsioonid Ed Geini julmadest ja jämedatest kuritegudest, kes on inspireerinud mitmeid antagoniste filmide jaoks. Siiski võib Leatherface olla valitud mõrvari kõige ikoonilisem kinematograaf.
Niisiis, kuhu jäi mootorsae element Texase mootorsae veresaunpärit? Tobe Hooper ja tema naine olid rahvarohkes kaubamajas, kui nägi terariista riiulil ja mõtles endamisi: Vean kihla, et saaksin seda kasutada, et sellest rahvast palju lihtsamalt läbi saada.
Steven Spielbergi meisterlik olendifunktsioon (ja esimene kassahitt) sai inspiratsiooni Peter Benchley romaanist, Lõuad. Kuid isegi Benchley vajas kuskilt inspiratsiooni.
Benchley märkis oma romaani mees vs. ha tutvustuses, et tema esialgne inspiratsioon oli 1964. aasta ajalehe artikkel kalurist, kes püüdis Long Islandilt 4500-naelase suure valge. Lugu pani teda mõtlema, mis juhtuks, kui sellisest loomast saaks kohalikum ebameeldivus.
Paljud tsiteerivad ka kurikuulsat 1916. aasta hai rünnakut Jersey Shore'i lähedal. Kuigi juhtumit mainitakse nii raamatus kui ka filmis, on Peter Benchley öelnud, et ainuüksi sündmuse viidet ei tohiks pidada märgiks, et see inspireeris sündmuse Lõuad.
Või võib-olla sooviksid tema ja Steven Spielberg pigem üks kõigi aegade paremaid õudusfilme ja üks nende kõige ikoonilisemaid loominguid, mis pole tragöödiaga seotud. See on a jaoks üsna keeruline.
Leatherface pole ainus tapja meie nimekirjas, keda inspireeris Ed Gein. Viljakad mõrvatud sillutasid teed ka Alfred Hitchcocki kõige ikoonilisemale loomingule.
Täpselt nagu Norman Bates (Anthony Perkinsi luu jahutav roll aastal Psühho), Oli Ed Gein väga lähedane oma ema Augustaga, kes sulges ta suure osa oma elust muust maailmast. Pärast seda, kui naine suri, jättes talle kripeldava üksinduse seisundi, hakkas ta end lõpuks naisena identifitseerima, asus ristriietuma ja nülgis naisohvreid, et luua keha, mis aitaks tema valitud sugu üle võtta.
Kõik, mida ma saan öelda seoses Ed Geini eluga JA Psühho, emad, palun olge oma lapsi kasvatades ettevaatlik. Need võivad lõpuks inspireerida mõnda kõigi aegade parimat õudusfilmi.
Krahv Orloki võite ära tunda Nosferatutema lühikese kaamera abil aastal Käsnakalle Kantpüksepisood või tema algmaterjali nimi: Bram Stokeri oma Dracula.
Uskuge või mitte, aga krahv Dracula oli tegelik isik: Rumeenia vürst nimega Vlad, kes võttis endale nime Dracula, mis tähendas oma isa 'Draculi poega'. Muidugi, ta ei olnud Drac, polnud öösel surnud olend, kuid ilmselt tundis ta inimvere maitset.
F.W. Murnau, kes ei saanud nimeõigusi Dracula, kohandas Stokeri romaani 1922. aasta tummfilmiks Nosferatu, mis on minu arvates siiani üks kõigi aegade parimaid õudusi ja minu parim vampiirifilmide valik.
Režissöör William Friedkin ei pidanud kunagi oma Oscarile kandideerinud William Peter Blatty romaani töötlust õudusfilmiks, hoolimata sellest, et teda peetakse praegu üheks parimaks õudusfilmiks.
Mis Friedkinit huvitas Vaimude väljaajaja, inspireeritud 14-aastase poisi Roland Doe tegelikust eksortsismist St. Louis'i haiglas, oli ainulaadne võimalus, mida ta selles nägi. Ta soovis kasutada St. Louis'i valduse väljamõeldud väljavõtmist (muudetud Linda Blairi kehastatud 12-aastaseks tüdrukuks) ja teha film, mis kommenteeris.
Võib-olla on see ainulaadne lähenemine põnevikule ja selle faktipõhine päritolu see, mis on publikut huvitanud ja kartnud juba üle 40 aasta Vaimude väljaajajavabastati esmakordselt.
Mida arvate meie loendist? Kas suudate mõelda veel „tõestisündinud lool põhinevatele” õudusfilmidele, mis vääriksid kohta? Seal on veel palju, kuid loodetavasti pakub see teie jaoks väheseid.