Warreni komisjoni aruande kohaselt lahkus Lee H. Oswald Dallase kooliraamatute hoidla juurest bussile astumisega, ent kuna liiklus oli Dealey Plaza ümbruses erakordselt kaootiline, kõik ruttasid sündmuskohale, siis linnatransport ei suutnud teda veerand tunni jooksul laskude kõlamisest kuigi kaugele viia ja ta võtnud takso. Mis alternatiivsete faktide sõnapaar (isegi mitte mõiste?), igati ju poriga üle valatud, siin asjasse puutub?
Dallase maakonna abišerifi Roger Craig‘i tunnistuse kohaselt nägi tema samas ajaraamis Oswaldit, kui mitte talle äravahetamisi sarnast teisikut, nn roheliselt nõlvalt (Grassy Knoll) ruttamas raudteeviadukti poole, kus teda oodanud auto, mille ametimärgikandja tundis ära tema abikaasa Marina Prussakova ja laste elamispinna üürile-andja Ruth Paine sõiduvahendina (Rambler station wagon).
Roger Craig’i saatus kujunes järgneva 12 aasta jooksul erakordselt raskeks pärast Dallase sündmustikus tunnistajaks olemist. Ta oli ka ebatavalise elukäiguga inimene. Tal olnud 5 klassi haridust, 12-aastaselt läinud hulkuma ja alustanud iseseisva eluga, leidnud tasuva töökoha. 15-aastasena pages kodust ja koolist ning andmeid ilustades teenis mõned kuud merejalaväes, kuni vanem vend talle peale sattus ja poiss koju kupatati. Merejalaväkke ta ikka lõpuks sai, kui vajalikud aastad ja ka vanemlik luba oli antud – 17-aastasena – teenides auga Korea sõjas. 21-aastasena alustas ta teenistust Dallase politseis. Enamgi, tema teenistust ja sirgjoonelist korrumpeerumata iseloomu Dallase politseijõududes hinnati sedavõrd, et 1960.aastal valiti ta Dallase Aasta Inimeseks! 1975.aastal klassifitseeriti invaliidistunud mehe surm enesetapuks, ehkki tal oli arvel vaid kaks käsitulirelva (Texase seadused on siiani üsna liberaalsed selles osas), ent mitte see vintraualine relv, mille ballistika klappis tema rinnahaavaga ja leiti tema kõrvalt.
39-aastasena oli tema jaoks kõik läbi! Kuidas ta siis nii kaua vastu pidas? Ilmselt elukaare poolest 28-aastane mees ongi füüsiliselt kõige sitkem vastane. Korra üritati teda tänaval selja tagant maha lasta pärast kohtumist tunnijagu hiljaks jäänud vana sõbraga, kes sukeldus enne lasku ja see temanigi jõudnud jõnks viis teda trajektoorist eemale. Siis plahvatas tema auto mootor ja ta sai põletushaavu. Lõpuks blokeeris mägisel teel tema sõiduauto teekonda teine ja ta auto libises 30 meetrisest järsakust alla, ta murdis rohkelt luid ja veetis järgneva aasta haiglas. Politseist oli ta ammu lahkunud. Ent see õnnetus invaliidistas ta.
Mismoodi siis LHO lahkus Dealey Plazalt ehk töökoha juurest? Ohvitser Craig märkas teda ainuüksi seetõttu, et kui inimesi aina tulvas juurde ja see ummistas liikluse, siis need kaks inimest – LHO ja tumedajumeline sohver (kuuba emigrant?) – kiirustasid kahekesi sealt eemale! Pole võimalik salata, et ohvitser Craigil oli kõrge usutavus ja sellist kontradiktsiooni tulebki nimetada fakti-alternatiivsuseks! Tõsi, Oswald võis valetada, Paine automark võiski olla Chevrolet. Ent bussi ja taksoga Oswald lahkuda ei üritanud, samuti polnud ta ju üksi!
Craig on ka see, kellelt pärineb esialgse leiu – Mauser 7.65 – informatsioon ja ebamugavus, mida see põhjustas, kuna akna alla ritta sätitud padrunikestad olid algusest peale teise kaliibriga ja äratuntavalt Männlicher-Carcanole kuuluvad. Kusjuures leiu vinnas kastide tagant nurgast välja vanem mees, kes oli relvasepp ja pidas Texases aastakümneid jahi- ja kalastuspoodi. See pole Texase mitte igale mehele jõukohane, sest klientuur on asjatundlik ja relvades kogenud tehes ainuksi heli põhjal vahet high velocity ja tavalise relvaloksi vahel. Ei ole alternatiivne fakt? Kas Craig sai neis kallalekippumistes ja autoõnnetusts järgneva 12 aasta jooksul nii tugevalt põrutada, et kinu hüppas pähe?
Seda, et ta oli “noor haige mees, kes ei tahtnud tööd teha, vaid ainult raha võtta asjade nägemise tõttu”, võib iga pätt või tema sugulane tagantjärgi tunnistada kättemaksuks.
***
Minu postituse algseks tõukeks oli ex-CIA koosseisulise agendi Bob Baer’i, kes eelmine aasta tegi doku-TV miniseriaalis nime Adolf H. jälgede ajajana Argentiinas, poolt dirigeeritud ja parajasti History Channelis jooksev 4-osaline järeluurimus “JFK Declassified: Tracking Oswald”. Bob Baer’i olnud George Clooney Syriana (2005) peaosalise prototüüp. Tal on kogemus Lähis-Idaga ja ilmselt head säilinud kontaktid Mossadiga. Esimeses osas – The Iron Meeting – seab ex-CIA agent sellel aastal lahtisalastatud JFK puudutavate tuhandete dokumentide alusel kahtluse alla Oswaldi 8 nädalat varasema Mexico City’sse käigu. Tal on asjalikke niite, oma kogemusest ta teab, et venelased ei räägi kunagi asjast jälgitavas kohas, milleks vene saatkond Mehhiko pealinnas paratamatult CIA jaoks oli, ta leiab isegi vana CIA kindlustatud lindi-korteri, kust seda aastakümneid ilmselt tehti – kuulati ja lindistati sisenejaid ja siseruumides asetleidvat. Tal on Oswaldi käigust neli postkaarti ja pakub, et kui, siis Oswald võis kohtuda venelastega pullivõitluse areenil, enamgi tema käigu ajal antigi seal parajasti etendust. Etteruttavalt peab saatejuhti aga manitsema, et KGB ja GRU pole päris üks ja sama. Ta oleks pidanud ajama armeeluuremeeste jälgi, sest kui, siis ainult need võisid olla seotud nii nõudliku ja planeerimist nõudva ettevõtmisega nagu USA presidendi mõrvamine. KGB vastab jämedalt FBI-le, esimest kasutas GRU tihti fassaadina. Vene sõjaväeluurel on ammendamatud ressursid mistahes relvastus- või tööstus-spionaažiks, ning see, mida ei taheta pärast mahakandmist “isiklikuks trofee-instumendiks” suvilasse, visati KGB koerte ette, kes siis nägelesid iga peenema vidina pärast, mis taevast kukkus. CIA vastasmängija oli alati GRU ehk nõukogude kõrgem sõjaline juhtkond. See viga keele, kultuuri ja organisatsiooni iseärasuste mittetundmisel võis maksta olulise momendi möödalaskmise. Venelased võisid valetada siis ja nüüd, mis asjus Oswald käis Mexico City vene saatkonnas, kellega kohtumist nõudis, ja kas ta üldsegi nuttis seal nagu hüsteerik. Teises osas – The Russian Network – jõuab ta olulise uue nimeni, kelle aresti pärast JFK tapmist US võimud taotlesid: Silvia Duran. Nad leidsid sellenimelise kodaniku, kes aga oma kodanikuõigustele tuginedes loomulikult võiski keelduda suhtlemist.
On oluline mõista, et venelased ja sakslased alati jälgivad väljavalitavaid, seetõttu ei tohiks olla üllatavad seinaõõnsused Oswaldi The Metropol-hotelli toa seintes, kus ameerika marksisti pandi ootele.