Kehva ravisoostumust saab parandada
19. august 2015 00:01
Tommingas rääkis GSK Eesti korraldatud seminaril arstidele, et laiemas mõttes tähendab ravisoostumus seda, millises ulatuses on isiku käitumine võtta ravimeid, jälgida dieeti, muuta elustiili vastavuses tervishoiutöötajaga kokkulepitud soovitustega. Kitsamas mõttes tähendab ravisoostumus aga seda, kuidas ja millises ulatuses patsient võtab talle määratud ravimit.
Ravimsoostumust hinnatakse protsentides. Rahuldavaks ravimsoostumuseks krooniliste haiguste korral peetakse veel seda, kui haiged võtavad neile määratud ravimeid 80% ulatuses, näiteks kaheksal päeval kümnest. “Astmahaigete puhul peab tunnistama, et ravisoostumus jääb alla selle näitaja,” sõnas ta.
Ravisoostumuse mõjurid
Miks ravisoostumusest nii palju peab rääkima? Esiteks teeb halb ravisoostumus patsiendile kahju, aga lisaks toob see kahju tervishoiusüsteemile, sest lisandub uute uuringute- ja ravikulusid.
Enamikul juhtudel on Tommingase sõnul halvasti ravile alluva astma põhjuseks just patsiendi teadmatus ja oskamatus ja vähem soov olla halva ravisoostumusega patsient.
Astma korral viitab kehvemale ravisoostumusele kindlasti liigne hooravimi kasutamine inhaleeritavate astmaravimite korral. “Patsientidel on üllatavalt kinnistunud harjumused oma ravimitega ringi käia,” tõdes Tommingas. “Huvitav on see, et nooremad patsiendid soovivad enam selgitusi ja infot oma ravimite kohta, vanemad usaldavad ilmselt arste rohkem, kuid nende puhul on ohukohaks, kui tekivad mäluprobleemid.”
Tommingas jätkas ühe värske uuringuga kevadest. See oli suur metaanalüüs viimase 25 aasta jooksul tehtud 51 uuringust. Uuriti, millega on ravisoostumus seotud. “Kahjuks peab ütlema, et erinevaid seoseid on palju, muster on kirju. Seega on üsna suur pusle selgitada välja, miks patsient ei soovi korralikult ravimeid võtta,” rääkis Tommingas.
Põhjus võib olla mittetahtlik, näiteks unustamine või liiga arusaamatu raviskeem. Astma korral on väga oluline põhjus ka oskamatus kasutada oma inhalaatorit, mille tõttu patsient küll arvab, et on ravimi manustanud, kuid see pole vajalikul määral kopsudesse jõudnud kriitiliste inhaleerimisvigade tõttu.
Tahtlikeks põhjusteks, kui inimene teadlikult ei võta talle määratud ravimit, võivad olla vääruskumused ja -veendumused (patsient arvab endal olevat teise haiguse, hirm kõrvaltoimete ees jne). Seda saaks parandada haigusest ja ravimitest rohkem ja paremini teada saades.
Uuringu tulemus üllatas
Eelmisel aastal avaldati suuremahuline uuring astmapatsientide kohta, kus küsitleti 8000 haiget 11 Euroopa riigis 2012. aasta mõne kuu jooksul (nende vanus oli 18–50 aastat). Neil oli kinnitatud astmadiagnoos ja nad olid saanud vähemalt kaks retseptiga astmaravimit eelneva kahe aasta jooksul. Eestit küsitlusse polnud kaasatud, meie naabritest vastasid Soome, Rootsi, Norra patsiendid.
Kokkuvõtted olid tema sõnul üllatavad: 8000 astmapatsiendi vastuste pealt võis öelda, et 20% neist oli hästi kontrollitud astma, 35% osaliselt kontrollitud, 45% kontrollimata astma.
Mida patsiendid ise arvasid? Tommingase sõnul arvas 80%, et neil on astma kontrolli all. Samas 56% vastasid, et neil on igapäevaelu piirangud astma tõttu. Selgus, et patsiendid ise ei tea, mis on üldse astma kontrollitus või kuhu nad võiksid pöörduda. Koguni 75%, kes olid saanud süsteemset glükokortikosteroidravi, ei pidanud oma astmat tõsiseks. “Samas olid 20% neist eelneva aasta jooksul külastanud erakorralise meditsiini osakonda, ent arvasid, et nende astma pole tõsine,” jätkas Tommingas. Veel selgus küsitlusest, et 40% olid eelneval nädalal kasutanud üle kolme korra hooravimit – kõigest eelneva nädala, isegi mitte kahe või nelja nädala jooksul. “Neist vaid pooltel oli eelneva aasta jooksul inhalatsioonitehnikat meedikute poolt kontrollitud,” selgitas Tommingas. “Pooled 8000-st tunnistasid, et nad ei võta ravimeid nii nagu määratud. See tähendab, et neil on halb ravisoostumus.”
Hirmud ja oskuste puudus
Astma puhul on üks ohutegureid ka oskamatus ravimit võtta. “Astmaravi on keerulisem kui lihtsalt tableti neelamine. Ravim manustatakse inhalaatori abil ja kui selle juures tehakse vigu, ilma et nende inhalatsioonitehnikat kontrollitakse, võivad patsiendid aastaid ravimit valesti võtta,” lausus ta. “Õnneks inhalaatorid muutuvad järjest lihtsamaks.”
Tähtsad põhjused on ka hirm ravimite võimalike kõrvaltoimete ees, kõhklused ravi otstarbekuse osas. “See on juba keerulisem väljakutse arstile – tuleb teada saada, mis hirmud patsiente valdavad, millist infot on juurde vaja anda,” lausus ta.
Vähetähtsad pole Tommingase sõnul ka sotsiaalmajanduslikud põhjused, mille vastu vahel saab, vahel mitte. Lisandub põhjusena vahel ka halb ravimi kättesaadavus, mis Eestis ei tohiks probleem olla meie tiheda apteegivõrgu taustal.
Tagasi tulles 8000 astmapatsiendi juurde 11st Euroopa riigis, küsiti Tommingase sõnul ka seda, kust nad otsisid infot oma haiguse ja ravi kohta. Küsitlus tehti sotsiaalvõrgustiku baasil, nende internetikasutamise oskus oli hea.
“Sellele vaatamata oli rõõm tõdeda, et pea 80% neist otsis infot tervishoiutöötajalt ja perearst oli esimene,” sõnas Tommingas.
Võti ravisoostumuse parandamiseks ongi koostöö patsiendi ja tervishoiutöötaja vahel. “Esimene asi astma puhul on inhalatsioonitehnika õige kasutamine, samuti selge ja lihtne raviskeem, kirjalikud juhised, selgitused haiguse ja ravimite kohta ning kokkulepete tegemine,” loetles ta.