Kindlasti!
Kas „Kadunud sümbol" on parem kui „Da Vinci kood"?
Kindlasti mitte!
„Kadunud sümboli" raamatu peategelane on taas sümboloog Robert Langdon, kuid seekord ei seikle ta Itaalias ega Pariisis, nagu eelmistes teostes, vaid Washingtonis, mis olla samuti salapära täis. Tegelikult ongi.
Langdoni vastaseks pole seekord mõni vennaskond, vaid üksikmaniakk, kes üritab pääseda vabamüürlaste saladuse juurde, mis vallandaks maailma suurimad jõud. Selleks röövib ta Langdoni mentori ja sõbra. Langdon saab kaaslaseks röövitu õe, noeetiku. Algab tosinatunnine action Washingtoni salapaikades.
Ju on probleem selles, et Brown ei püstita raamatus ülemaailmset vandenõuteooriat, nagu oli „Da Vinci koodis", kus otsiti Püha Graali ning sai lõpuks selgeks, et Maarja Magdaleena oli Kristuse pruut ja vereliini edasikandja. Käib hoopis lõputu vabamüürlaste kiitmine ja õigustamine.
Ka antud raamatus lahendatakse koode ja iidseid sümboleid, kuid need on ehk liiga tehnilised, mitte intellektuaalsed. Ning vaat ei kisu üles otsima infot Düreri maali kohta, mis annab ühele saladusele lahenduse. Da Vinci maale, mille analüüs oli eelmise Browni raamatu vaieldamatu hitt, sai uuritud põhjalikult äärmise põhjalikkusega.
Kokkuvõttes: „Kadunud sümbol" on kõvasti üle keskmise actionromaan, kuid Brown suudaks kindlasti paremat.