TALLINN, 26. aprill — Sputnik, Vladimir Barsegjan. Venemaa teleajakirjanik Pjotr Ljubimov rääkis portaalile Sputnik Eesti, kuidas ta leidis reisisadamas üles angaari, kuhu politsei "pronksiöö" ajal kinnipeetud inimesed toimetas ja sellest, kuidas tema mälus 2007. aasta aprilli sündmused talletusid
Möödunud on 10 aastat. On loomulik, et mingid detailid on mälust kustunud, kuid siiski, millised on kõige eredamaid hetki aprillisündmustest sa mäletad?
Sõnast "pronksiöö" on jäänud hinge dissonants riigi vaikse ja mõõdetud elukorralduse ja selle momendi vahel, kus ümbrus täitus äkki hirmsa, vaibumatu valuga. Kuid kui peaks nüüd meenutama tolle päeva sündmusi — ega ei suudakski. Mäletan üht naisterahvast, kes päästis oma 14-aastast poega politseiniku käest, kes oli ta käed plastist ehituskinnisega kinni köitnud. Naisarsti, kes kokkupõrgetes kannatanutele arstiabi osutas. Ta oli ainuke terve bussitäie kannatanute peale.
Mäletan järgmisest õhtust purjus Soome turiste, kes takso võtsid, et minna Sõdurit vaatama, mille pärast kogu see möll käis. Mäletan rahvahulka, mis skandeeris "Pange Aljoša tagasi!", protestijate laialiajamise hetkel rinnatisel istuvat ja peast kinni hoidvat politseinikku. Ja muidugi vitriine. Purustatud ja kleeplindiga lapitud vitriine kohvikutes, kus istusid ja jõid likööriga kohvi sakslased, soomlased, venelased ja lätlased. Mäletan veel mängukaru põrandal, mis vedeles angaari tualettruumi kahhelpõrandal, kuhu kinnipeetuid toimetati.
Võttegrupp avastas esimesena kurikuulsa reisisadama D-terminali, kuhu politsei protestiaktsiooni mahasurumise käigus kinnipeetud isikud toimetas. Kuidas te selle leidsite?
Mulle helistati toimetusest ja teatati: "Tulevad teated, et kinnipeetuid viiakse Tallinna sadama D-terminali." Sõitsime kohale ja kuna me ei teadnud selle täpset aadressi, ekslesime kaua ühesuguste hallide laohoonete vahel, kus tavaliselt hoitakse jahu ja puitu. Ma alguses isegi imestasin mõtteis, et kindlasti mitte siin, kuidas saab siia kinnipeetuid toimetada?
Siis märkasime valvurit. Ta rääkis veidi vene keelt. Läksime tema juurde. Ta sai justkui meist aru ja viipas, et minge sinna. Hoiatasin operaatorit, et ta kaamera käima paneks ja seda mingil juhul välja ei lülitaks. Mõtlesin, et no nüüd võetakse meid kinni. Kui meil oleks midagi sellist toimunud, oleks juba sõiduteest saadik kogu piirkond sisse piiratud! Siin aga… läksime aiast läbi — ei kedagi. Tõmbasime ukse lahti — ikka mitte kedagi.
Vaatasin isegi uuesti välja, valvuri poole ja hõikasin: "Kas siin või?" Ta hõikas vastu: "Jah, minge aga sisse!" Me siis läksimegi. Sattusime koridori, kus oli ka tualettruum. Uks pearuumi oli suletud, kuid ukse sees oli aken, kust sai vaadata, mis sees toimub. Seal polnud kedagi. Põrandal olid laiali aetud vereloigud ja plastist ehituskinnised. Ja neid oli katkilõigatuna seal sadu ja tuhandeid. Nendega köideti kinnipeetute käed kinni ja kui lahti lasti, lõigatu kinnis katki. Koridoris, kus me viibisime, oli veri isegi seintel. Salvestasime umbes 20 minutit ja sõitsime siis ära.
Siis hakkasid ilmuma kaadrid, mida kinnipeetud olid ise oma mobiiltelefonidega salvestanud. Videod olid kohutava kvaliteediga, kuid piisavad, et aru saada, kuidas inimesed istuvad põrandal ja kuidas neid vastu pead pekstakse. Mis inimõigustest me siin räägime!? Seal viibinud inimesed rääkisid, et isegi juua neile ei antud… Mis siin muust rääkida. Politsei võttis nad lihtsalt pantvangi, ma arvan nii…
Miks reageerisid Eesti venekeelsed elanikud nii leppimatult võimude otsusele mälestusmärk teisaldada? Võib-olla oleks tulnud vaikselt kõigega leppida, et löömingut vältida?
Venelastega käituti ebaõiglaselt ja see on palju hullem kui ebaseaduslikult. Mis reaktsioon siin saigi olla? Survel on piir ja seda tuleb tunnetada. Seda Tartus ei õpetata. Kui see piir ületada, on kööga, tuleb vene mäss "mõttetu ja halastamatu".
Pjotr Ljubimov on Venemaa telekanali TVC (venekeelne nimekuju ТВЦ — toim) eriprojektide osakonna juht. Võtteainese otsingul on ta pool maakera läbi sõitnud. Ta on allveelaevaga merel käinud, hävituslennukil lennanud, osalenud teaduslikes ekspeditsioonides ja uue tehnika katsetustel, pealt näinud kosmosestarte, ta on üle saja dokumentaalprojekti autor.