Koondises toimunud põlvkondade vahetus tõi esile mängijad, kelle kujunemisaastad jäid Eesti korvpalli paigalseisu perioodi. Kaheksakümnendate lõpu ja üheksakümnendate alguse aastakäikudest ei kerkinud esile kuigi palju mängijaid, kes oleksid veidikenegi tugevamalt koondise uksele koputanud, rääkimata selle jalaga lahti löömisest.
Seega on tippkorvpallurite kasvamise mõttes käes auk. Vahepealsete aastate vilets töö on jätnud oma jälje ning üleöö miski paremaks ei muutu. Suur hulk tänavu koondises mänginud mehi mahtusid sinna vaid seetõttu, et mitmed senised vedurid loobusid.
Seega pole väga suuri muutusi põhjust oodata ka järgmisel suvel. Uus ja loodetavasti ärgas põlvkond on küll tulemus, kuid koondise tasemel mängimiseni läheb neil veel aega.
Mõistagi pole võimatu, et mõni tänavu koondisest loobunud mängija otsustab järgmisel aastal meeskonnaga taasliituda. Muidugi oleks neist abi, kuid tahestahtmata tuleb vaadata ka nende meeste vanust – Kristjan Kangur saab tuleval aastal 35, Janar Talts ja Gregor Arbet 34. Üldjuhul eelistavad sellises vanuses mängijad suvel puhata ja tervist korrastada.