Süda, selle struktuur ja töö. Inimese südamekambrid ja ventiilid
Süda on õõnsad, koonusekujulised lihasorganid. Süda asub rinnus, rinnaku taga. Selle laienenud osa - alus - on ülespoole, tagasi ja paremale ning kitsas ülalt alla, edasi, vasakule. Kaks kolmandikku südamest on rindkere vasakus pooles, üks kolmandik on selle paremas pooles.
Inimese südame struktuur
Südame seintel on kolm kihti:
- Südame pinda katva väliskihi esindavad seroossed rakud ja seda nimetatakse epikardiks;
- keskmine kiht on moodustatud spetsiaalse lihaskoe abil. Südamelihase kokkutõmbumine, kuigi see on liigendatud, toimub tahtmatult. Atria lihaste seina paksus on vähem väljendunud kui vatsakeste lihassein. Keskmist kihti nimetatakse müokardiks;
- sisemist kihti, endokardiat, esindab endoteelirakud. See ühendab südamekambrid seestpoolt ja moodustab südameklapid.
Süda asub perikardi kotis - perikardium, mis eritab vedelikku, mis vähendab südame hõõrdumist kontraktsioonide ajal.
Süda pidev pikisuunaline jaotus on jagatud kaheks pooleks, mis ei ole omavahel suhestunud - paremal ja vasakul (südamekambrid):
- Mõlema poole ülaosas on paremal ja vasakul atria;
- alumises osas - parem- ja vasaku vatsakese.
Seega on nelja kambriga inimese süda.
Inimese südamekambrid
Müokardi suurema arengu tõttu (suur koormus) on vasaku vatsakese seinad palju paksemad kui parempoolsed seinad.
Verd kõigist kehaosadest siseneb paremale aatriumile ülemise ja alumise vena cava kaudu. Parema vatsakese juurest jõuab kopsukere, mille kaudu siseneb venoosne veri kopsudesse.
Vasakusse aatriumi voolavad neli kopsuveeni, mis kannavad kopsudest arteriaalset verd. Aorta siseneb vasakusse vatsakesse ja kannab arteriaalset verd süsteemsesse vereringesse.
- Paremal poolel on venoosne veri;
- vasakusse arterisse.
Südameklapid
Atria ja vatsakesed suhtlevad üksteisega klapiklappidega varustatud atrioventrikulaarsete avadega.
- Parema aatriumi ja parema vatsakese vahel on ventiilil kolm ust (tricuspid) - tritsuspidiventiil.
- vasakpoolse aatriumi ja vasaku vatsakese vahel - kaks ust (kahekordne) - mitraalklapp.
Ventiilide ees olevate ventiilide vaba servade külge on kinnitatud kõõlusniidid. Nende teises otsas on need ühendatud vatsakese seina külge. See ei võimalda neil pöörduda aatria suunas ja ei võimalda verejooksudest verejooksu tagasivoolu aadriasse.
Inimese südameklapid
Aordis, selle piiril vasaku vatsakese ja kopsutoruga, selle piiril parema vatsakese juures on ventiilid kolme tasku kujul, mis avanevad veresoonte suunas nendes anumates. Nende kuju tõttu nimetatakse ventiile poolkuu. Kui rõhk vatsakestes väheneb, täidavad nad verd, nende servad lähedalt, sulgevad aordi luumeni ja kopsutõkke ning takistavad vere südamesse sisenemist.
Südametegevuse protsessis teeb südamelihas tohutu hulga tööd. Seetõttu vajab see pidevat toitainete, hapniku ja lagunemissaaduste kõrvaldamist. Süda saab arteriaalset verd kahest arterist, paremal ja vasakul, mis algab aordist poolväärse ventiili tiibade all. Need arterid nimetatakse koronaariks (koronaariks), mis paikneb atria ja vatsakeste vahel kroonide või pärgade kujul. Südamelihast kogutakse veri südame enda veenidesse, mis voolavad paremale aatriumile.
Vere liikumise põhjus veresoonte kaudu on arterite ja veenide rõhuerinevus. Seda rõhuerinevust tekitavad ja säilitavad südame rütmilised kontraktsioonid. Inimese südamelöögil on umbes 70 rütmilist kokkutõmbumist minutis, mis pumpab umbes 5 liitrit verd. 70-aastase inimese elu jooksul pumbab tema süda umbes 150 tuhat tonni verd - hämmastav jõudlus elundile, mis kaalub 300g! Selle tulemus on südamelöögi rütmiline olemus.
Südametegevuse tsükkel koosneb kolmest faasist: kodade kokkutõmbumine, vatsakese kokkutõmbumine, üldine paus. Esimene etapp kestab 0,1 s, teine - 0,3 ja kolmas - 0,4 s. Üldise pausi ajal on nii atria kui ka vatsakesed lõdvestunud.
Südametsükli ajal sõlmiti atriaga lõdvestunud olekus 0,1 s ja 0,7 s; vatsakeste leping 0,3 ja 0,5 sekundit. See selgitab südamelihase võimet töötada ilma väsimiseta kogu elu jooksul.
Südame automaatika
Erinevalt skeletilihaste lihastest on südamelihase kiud protsesside kaudu omavahel seotud ja seetõttu võib südamelihase erutus ükskõik millisest südamelihast levida teistesse lihaskiududesse.
Südamelöögid on tahtmatud. Isik ei saa südame löögisagedust võimendada ega muuta. Samal ajal on süda automaatne. See tähendab, et temas tekivad impulsid, mis põhjustavad kokkutõmbumist, samas kui nad tulevad skeletilihastesse kesknärvisüsteemi tsentrifugaalkiude mööda.
Vaba südamikku, mis paigutatakse lahusesse, asendatakse pidevalt rütmiliselt. Süda automatismi põhjus ei olnud täielikult kindlaks määratud. Kuid elektrofüsioloogilised uuringud on näidanud, et rakumembraanide potentsiaali muutused toimuvad südame juhtiva süsteemi rakkudes rütmiliselt, põhjustades erutusohtu, mis põhjustab südamelihase kokkutõmbumise.
Inimese südame aktiivsuse närvisüsteem ja humoraalne reguleerimine
Südamekontraktsioonide sagedust ja tugevust kehas reguleerivad närvisüsteemi ja sisesekretsioonisüsteemid. Südame innerveerib ekslemine ja sümpaatiline närv. Vagunärv aeglustab kontraktsioonide sagedust ja vähendab nende tugevust. Sümpaatilised närvid suurendavad vastupidi kontraktsioonide sagedust ja tugevust.
Teatavad ained, mis erituvad erinevate elundite veresse, mõjutavad südame aktiivsust. Neerupealine hormoon - adrenaliin, nagu sümpaatilised närvid, suurendab südame kokkutõmbumise sagedust ja tugevust. Järelikult tagab neurohumoraalne regulatsioon südame aktiivsuse ja seega ka vereringe intensiivsuse organismi vajadustele ja keskkonnatingimustele.
Pulss ja selle määratlus
Südame kokkutõmbumise ajal vabaneb veri aordi ja rõhk viimases. Suurenenud rõhu laine levib arterites kapillaaridele, põhjustades arterite seinte laine-sarnaseid võnkumisi. Neid südame töödest tingitud arteriaalse veresooni rütmilisi võnkumisi nimetatakse pulsiks.
Impulsi saab kergesti tunda luustikul asuvatel arteritel (radiaalne, ajaline jne); kõige sagedamini - radiaalses arteris. Pulss võib määrata südame kontraktsioonide sageduse ja tugevuse, mis mõnel juhul võib olla diagnostiline märk. Terves inimeses on pulss rütmiline. Südamehaiguste korral võib täheldada rütmihäireid - arütmiat.
Süda
Keha toimimine on võimatu ilma põhiorganita - südameta. See teeb olulist tööd - see pumpab verd organismis, andes selle kõikidele siseorganitele, samal ajal toites toitaineid ja hapnikku läbi vereringe. Paljud on väga kujundlikult tuttavad südame tööga ja struktuuridega ning mitte alati maksimaalse täpsusega võivad isegi selle asukohta näidata, reeglina on see üldine teadmine, et see on "rinnus". Et teada saada, kuidas keha toimib ja süda toimib, milliseid haigusi ta puutub ja kuidas neid ravida, on vaja teada selle struktuuri, faase ja vereringe tsükleid. On rumal arvata, et see teave on kasulik ainult meditsiinitöötajatele, see on elanikele kasulik ja lihtne, mõnel juhul võib see aidata elusid päästa.
Südame asukoht ja funktsioon
Süda on inimese oluline organ, mis asub rindkere keskel kopsude vahel, kerge nihkega vasakule. Erandjuhtudel võib see asuda paremal, kui inimesel on keha peegeldruktuur. Keskmes on see lihas, mis säilitab organismi normaalse vereringe. Südamel on kooniline kuju, keskmine kehakaal on 250-300 grammi ja selle mõõtmed on 10-15 cm kõrgused ja 9-10 cm põhjas.
Südafunktsioon
Vere pumpamine on südame peamine funktsioon. See protsess peaks toimuma pidevalt, et tagada siseorganite hapnik ja toitained.
Südamelihase töö on kaks etappi:
- Diastool - lõõgastav süda. Selles staadiumis siseneb veri vasakusse aatriumi ja voolab läbi mitraalavaava vatsakesse.
- Süstool on südame kokkutõmbumine, mille käigus veri voolab aordisse ja levib kogu kehas, transportides hapnikku siseorganitesse.
Südametsükkel hõlmab järgmisi etappe: aatria kokkutõmbumine, mis kestab 0,1 sekundit ja vatsakesed (kestus 0,3 sekundit) ja nende lõõgastumine.
Süda viib läbi kaks vereringet:
- Väike - algab parema vatsakese ja lõpeb vasaku atriumiga. See ringlus vastutab normaalse gaasivahetuse eest kopsualveoolides.
- Suur - algab ringi vasakus vatsakeses ja lõpeb paremas aatriumis. Peamine roll on tagada vere vool kõikidele siseorganitele.
Kuidas vereringet südames:
- Suure süsinikdioksiidi sisaldusega veenidest pärinev veri siseneb õõnsatesse veenidesse.
- Veenide suudest voolab see paremale aatriumile ja seejärel paremale vatsakesele.
- Vere siseneb kopsutorusse ja toimetatakse kopsudesse. Siin on see rikastatud hapnikuga ja muutub juba arteriks.
- Arterite kaudu pöördub veri kopsudest tagasi südame - vasaku aatriumi ja vasaku vatsakese juurde.
- Südamest siseneb veri aordi (suur veresoon) ja sealt jaotub see väikestesse veresoontesse ja levib läbi keha.
Süda anatoomiline struktuur
Süda on lihaseline organ, mis on ümbritsetud perikardi (perikardi) poolt. Kahe komponendi vaheline õõnsus on täidetud vedelikuga, mis täidab olulist funktsiooni - see vähendab südamelihase hõõrdumist ja tagab selle vedeliku. Perikardium koosneb kolmest kihist: epikardist, müokardist ja endokardist.
Süda koosneb neljast osast: kaks atria ja kaks vatsakest. Vasak vatsakese ja aatrium ringlevad hapnikuga rikastatud arteriaalset verd, südame paremal küljel on venoosne pumpamine. Südamesse sisenedes koguneb veri veres ja vajaliku mahu saavutamisel suunatakse see vatsakestesse.
Kõik osakonnad on eraldatud ventiilidega - mitraal vasakul ja tricuspid paremal. Nende peamine eesmärk - tagada vere liikumine ühes suunas - aatriast vatsakesteni.
Süda normaalses toimimises ei suhtle selle parempoolne ja vasakpoolne osa üksteisega. Patoloogia arenguga (reeglina on need kaasasündinud südamepuudulikkused), augud võivad jääda septa. Sellisel juhul võib südamelihase kokkutõmbumise ajal teise poole vere langeda.
Südamehaigus
Südamehaigused mõjutavad viimastel aastakümnetel inimesi üha enam. See on tingitud madalast elukvaliteedist, alatoitlusest, istuvast elustiilist ja paljudest kahjulikest sõltuvustest, mis igal teisel inimesel on maa peal. Sagedamini kannatavad vanemad inimesed südamehaiguste all. See on tingitud lihaste väsimusest, vere paksenemisest, keha kõigi protsesside aeglustumisest ja teiste seotud haiguste esinemisest. Statistika kohaselt on südamehaigus kõige levinum surmapõhjus. Kõik haigused jagunevad tingimuslikult kolme rühma, sõltuvalt sellest, milline osa elundist on kahjustatud - veresooned, ventiilid ja membraanide kude.
Vaadake kõige populaarsemaid südamehaigusi:
- Ateroskleroos on haigus, mille all kannatavad veresooned. Haiguse kujunemisega kaasneb nende blokeerumine, aterosklerootiliste naastude teke, mis häirivad verevoolu protsessi ja seega häirivad südamelihase normaalset toimimist.
- Südamepuudulikkus on patoloogiliste muutuste kogum, mille puhul organi kontraktiilsus on oluliselt vähenenud, mille tulemuseks on väikese või suure ringluse stagnatsioon.
- Südamepuudulikkus on südamelihase defektid, organi üksikud komponendid, mis häirivad selle normaalset toimimist. Sagedamini omandatud kaasasündinud südamepuudulikkusi diagnoositakse palju vähem.
- Angina pectoris on ohtlik patoloogia, mida iseloomustab südame hapniku nälg ja selle rakud surevad.
- Arütmia on südamerütmihäire, mida iseloomustab suurenenud sagedus (tahhükardia) või aeglustumine (bradükardia). Selline patoloogia on reeglina kaasas paljude teiste südamehaigustega.
- Müokardi infarkt - haigus, mille puhul südamelihase verevarustus puudub.
- Perikardiit - südame välimise vooderdise põletik - perikardium.
Südamehaiguste ravi
Südamehaigus on kardioloog. Enne ravi alustamist teostab arst patsiendi põhjaliku uurimise, mis hõlmab: elektrokardiogrammi, südame ultraheli, üldist ja biokeemilist vereanalüüsi, Holteri EKG-d ja muid uuringuid.
Alles pärast täielikku diagnoosi ja diagnoosi on ravi ette nähtud. Südamehaiguste peamised ravimeetodid:
- Konservatiivne ravi: füüsilise ja emotsionaalse rahu säilitamine, retseptiravimite võtmine, õige toitumise reguleerimine.
- Ravimeid kasutatakse mis tahes haiguse korral. Kõige sagedamini määratud ravimid on halva kolesterooli, vere hõrenemise (eriti vanaduse), inhibiitorite ja paljude teiste alandada, sõltuvalt diagnoosist.
- Kirurgiline sekkumine viiakse läbi juhul, kui soovitud efekti ei ole võimalik saavutada konservatiivsete meetodite abil, näiteks kui südamestimulaator on nõutav, et kõrvaldada avatus südameosade vahel või patsient vajab elundisiirdamist.
Südamehaiguste diagnoosimist ja ravi peaks käsitlema üksnes arst (üldarst, kardioloog või südame kirurg). Enesehoolduse läbiviimine on rangelt keelatud - parimal juhul ei too see oodatavat tulemust, halvimal juhul halvendab olukorda ja toob kaasa mitmeid komplikatsioone.
Haiguste ennetamine
Terve süda tagab keha heaolu ja normaalse toimimise. On äärmiselt oluline hoolitseda selle eest, et vähendada südamehaiguste tekkimise riski. Selleks järgige lihtsalt arsti soovitusi:
- Jälgige oma dieeti, eelistades õigeid ja tervislikke tooteid. On vajalik, et teie toitumisharjumused välistaksid laeva seisundit ja südame lihaste tööd (rasvane, praetud, suitsutatud).
- Vältige talumatut füüsilist pingutust, kuid see ei tähenda, et spordi on vaja oma elust täielikult välja jätta. Mõõdukas treening, värske õhu kõnnib ainult tugevdab südamelihast ja aitab vältida haigusi.
- Vähendada stressi, tugevaid emotsioone ja tundeid. Suurenenud adrenaliin kiirendab vereringet ja teeb südame töö kulumiseks - see kutsub esile mitmete patoloogiate tekke.
- Ravige õigeaegselt haigusi, mis võivad kahjustada südame tööd, näiteks stenokardiat.
Süda on oluline organ, mis ringleb veres organismis. On väga oluline säilitada tema tervis ja normaalne toimimine. Hoolitsedes oma südame tagamise eest, tagate pika ja tervisliku elu.
Südame struktuur ja põhimõte
Süda on inimeste ja loomade lihaseline organ, mis pumpab verd veresoontes.
Südametegevus - miks me vajame südant?
Meie veri annab kogu kehale hapniku ja toitainete. Lisaks on sellel ka puhastusfunktsioon, mis aitab eemaldada metaboolseid jäätmeid.
Süda funktsioon on verd veresoontes pumpada.
Kui palju verd inimese südamepumba?
Inimese süda pumbab ühel päeval 7 000 kuni 10 000 liitrit verd. See on umbes 3 miljonit liitrit aastas. Kogu elu jooksul ilmneb kuni 200 miljonit liitrit!
Pumbatava vere kogus minuti jooksul sõltub praegusest füüsilisest ja emotsionaalsest koormusest - mida suurem on koormus, seda rohkem verd keha vajab. Nii võib süda läbida 5 minutist 30-ni ühe minuti jooksul.
Vereringesüsteem koosneb umbes 65 tuhandest laevast, nende kogupikkus on umbes 100 tuhat kilomeetrit! Jah, me ei ole suletud.
Vereringe süsteem
Vereringe süsteem (animatsioon)
Inimese südame-veresoonkonna süsteemi moodustavad kaks vereringet. Iga südame löögiga liigub veri mõlemas ringis korraga.
Vereringe süsteem
- Paremast ja halvemast vena cavast pärinev deoksüdeerunud veri siseneb parempoolsesse aatriumi ja seejärel parempoolsesse kambrisse.
- Paremast vatsakestest lükatakse veri kopsutorusse. Kopsuartrid tõmbavad verd otse kopsudesse (kuni kopsu kapillaarideni), kus ta saab hapnikku ja vabastab süsinikdioksiidi.
- Olles saanud piisavalt hapnikku, naaseb veri pulmonaalsete veenide kaudu südame vasakusse aatriumi.
Suur vereringe ring
- Vasakast aatriumist liigub veri vasakesse vatsakesse, kust see pumbatakse läbi aordi süsteemsesse vereringesse.
- Pärast keerulist teed saabub veri läbi õõnsate veenide taas südame paremasse aatriumi.
Tavaliselt on südame vatsakestest väljaheidetud vere kogus iga kontraktsiooniga sama. Seega voolab suur ja väike ring üheaegselt võrdse koguse verega.
Mis vahe on veenide ja arterite vahel?
- Veenid on ette nähtud vere transportimiseks südamesse ja arterite ülesanne on anda verd vastassuunas.
- Vererõhk veenides on madalam kui arterites. Vastavalt sellele eristuvad seinte arterid suurema elastsuse ja tihedusega.
- Arterid küllastavad "värske" koe ja veenid võtavad vere.
- Vaskulaarse kahjustuse korral võib arteriaalset või venoosset verejooksu eristada selle intensiivsuse ja värvi järgi. Arteriaalne - tugev, pulseeriv, peksev "purskkaev", vere värv on helge. Venoosne - pideva intensiivsusega verejooks (pidev vool), veri värvus on tume.
Süda anatoomiline struktuur
Inimese südame kaal on vaid umbes 300 grammi (keskmiselt 250 g naistele ja 330 g meestele). Vaatamata suhteliselt väikesele kaalule on see kahtlemata inimorganismi peamine lihas ja selle elutähtsa tegevuse alus. Süda suurus on tõepoolest ligikaudu võrdne inimese rusikaga. Sportlastel võib olla üks ja pool korda suurem süda kui tavaline inimene.
Süda asub rinnus keskel 5-8 selgroolüli tasemel.
Tavaliselt asub südame alumine osa enamasti rindkere vasakus pooles. On olemas kaasasündinud patoloogia variant, milles kõik organid peegelduvad. Seda nimetatakse siseorganite ülevõtmiseks. Kopsul, mille kõrval asub süda (tavaliselt vasakul), on teise poole suhtes väiksem suurus.
Südame tagakülg paikneb selgroo lähedal ja esipaneel on usaldusväärselt tagatud rinnaku ja ribidega.
Inimese süda koosneb neljast iseseisvast õõnsusest (kambrist), mis on jagatud vaheseintega:
- kaks ülemist - vasakut ja paremat atria;
- ja kaks alumist vasakut ja paremat vatsakest.
Süda paremal küljel on õige aatrium ja vatsakese. Vasaku poole südame esindab vastavalt vasaku vatsakese ja aatriumi.
Alumine ja ülemine õõnsused sisenevad paremasse aatriumi ja kopsuveenid sisenevad vasakule aatriumile. Kopsuartrid (mida nimetatakse ka kopsutoruks) väljuvad paremast vatsast. Vasakast vatsast tõuseb tõusev aort.
Südameseina struktuur
Südameseina struktuur
Südamel on kaitse ülekoormavate ja teiste organite eest, mida nimetatakse perikardiks või perikardi kottiks (selline mantel, kus elund on suletud). Sellel on kaks kihti: välimine tihe tahke sidekude, mida nimetatakse perikardi kiuliseks membraaniks ja sisemiseks (perikardi seroosiks).
Sellele järgneb paks lihaste kiht - südamelihase ja endokardi (südame õhukese sidekoe sisemembraan).
Seega koosneb süda kolmest kihist: epikardist, müokardist, endokardist. See on müokardi kokkutõmbumine, mis pumbab verd läbi keha veresoonte.
Vasaku vatsakese seinad on umbes kolm korda suuremad kui parempoolsed seinad! Seda asjaolu seletab asjaolu, et vasaku vatsakese funktsioon seisneb vere süstimises süsteemsesse vereringesse, kus reaktsioon ja rõhk on palju suuremad kui väikestes.
Südameklapid
Südameklapi seade
Erilised südameklapid võimaldavad teil pidevalt hoida verevoolu õiges (ühesuunalise) suunas. Ventiilid avanevad ja sulgevad üksteise järel, kas vere laskmisel või selle tee blokeerimisel. Huvitav on see, et kõik neli ventiili asuvad samal tasapinnal.
Parema aatriumi ja parema vatsakese vahel on tritsuspidaalklapp. See sisaldab kolme spetsiaalset plaati-aknat, mis on parema vatsakese kokkutõmbumise ajal võimeline kaitsma pöördtesti (regurgitatsiooni) aatriumis.
Samamoodi toimib mitraalklapp, ainult see asub südame vasakul küljel ja on selle struktuuris kahesuunaline.
Aordiklapp takistab vere väljavoolu aordist vasakusse vatsakesse. Huvitav on see, et vasaku vatsakese sõlmimisel avaneb aordiklapp selle vererõhu tagajärjel, nii et see liigub aordisse. Siis, diastooli ajal (südame lõdvestumise periood), aitab arterite verevool ventiilide sulgemisele kaasa.
Tavaliselt on aordiklapil kolm voldikut. Süda kõige tavalisem kaasasündinud anomaalia on aordiklapp. See patoloogia esineb 2% inimese populatsioonist.
Kopsu (kopsu) klapp parema vatsakese kokkutõmbumise ajal lubab verel voolata kopsutüki ja diastooli ajal ei lase tal voolata vastupidises suunas. Koosneb kolmest tiibast.
Südame veresooned ja südame vereringe
Inimese süda vajab toitu ja hapnikku, samuti kõiki teisi elundeid. Südamikku verega varustavaid (toitvaid) laevu nimetatakse koronaarseks või koronaarseks. Need anumad eemalduvad aordi alusest.
Koronaararterid varustavad südame verega, koronaarsed veenid eemaldavad hapnikku sisaldava vere. Neid artereid, mis on südame pinnal, nimetatakse epikardiaalseks. Subendokardiaalset nimetatakse südamelihase sügavale peidetud koronaararteriteks.
Enamus südamelihase verevoolust tekib kolme südameveeni kaudu: suur, keskmine ja väike. Südamelihase moodustamiseks moodustavad nad parema aatriumi. Süda eesmised ja väiksemad veenid annavad verd otse paremale aatriumile.
Koronaararterid jagunevad kahte tüüpi - paremale ja vasakule. Viimane koosneb eesmistest interventricular- ja circumflex arteritest. Suur südameveeni haarab südame tagumise, keskmise ja väikese veeni.
Isegi täiesti tervetel inimestel on oma koronaarringluse ainulaadsed omadused. Tegelikult ei pruugi laevad näha ja asuvad nii, nagu on näidatud joonisel.
Kuidas süda areneb (vorm)?
Kõigi kehasüsteemide moodustamiseks vajab loote enda vereringet. Seetõttu on süda esimene funktsionaalne organ, mis tekib inimese embrüo kehas, see toimub ligikaudu loote arengu kolmandal nädalal.
Embrüo on alguses vaid rakkude rühm. Kuid raseduse ajal muutuvad nad üha enam ja nüüd on nad ühendatud, moodustades programmeeritud vorme. Esiteks moodustatakse kaks toru, mis seejärel liidetakse ühte. See toru on kokkuklapitav ja jookseb alla, et moodustada silmus - primaarne süda. See silmus on kõigi teiste rakkude kasvus ees ja seda pikendatakse kiiresti, siis asub see paremale (võib-olla vasakule, mis tähendab, et süda paikneb peegel-kujulisena) rõnga kujul.
Seega toimub tavaliselt 22. päeval pärast rasestumist esimene südame kokkutõmbumine ja 26. päeval on lootel oma vereringe. Edasine areng hõlmab septa esinemist, ventiilide moodustumist ja südamekambrite ümberkujundamist. Vaheseinad moodustavad viienda nädala ja südameklapid moodustatakse üheksandaks nädalaks.
Huvitaval kombel hakkab loote süda peksma tavalise täiskasvanu sagedusega - 75-80 lõiget minutis. Siis on seitsmenda nädala alguseks pulss umbes 165-185 lööki minutis, mis on maksimaalne väärtus, millele järgneb aeglustumine. Vastsündinu pulss on vahemikus 120-170 lõiget minutis.
Füsioloogia - inimese südame põhimõte
Kaaluge üksikasjalikult südame põhimõtteid ja seadusi.
Südametsükkel
Kui täiskasvanu on rahulik, sõlmib tema süda umbes 70-80 tsüklit minutis. Üks impulsi peksmine võrdub ühe südametsükliga. Sellise vähendamise kiirusega kestab üks tsükkel umbes 0,8 sekundit. Sellest ajast on kodade kokkutõmbumine 0,1 sekundit, vatsakesed - 0,3 sekundit ja lõõgastumisperiood - 0,4 sekundit.
Tsükli sageduse määrab südame löögisageduse juht (südamelihase osa, milles tekib südame löögisagedust reguleeriv impulss).
Eristatakse järgmisi mõisteid:
- Süstool (kokkutõmbumine) - see mõiste tähendab peaaegu alati südame vatsakeste kokkutõmbumist, mis viib vere löögini mööda arteriaalset kanalit ja rõhu maksimeerimist arterites.
- Diastool (paus) - periood, mil südamelihas on lõõgastumisjärgus. Siinkohal on südame kodad täis verd ja rõhk arterites väheneb.
Seega registreerib vererõhk alati kaks näitajat. Näiteks võtke numbrid 110/70, mida need tähendavad?
- 110 on ülemine arv (süstoolne rõhk), see tähendab, et see on vererõhk arterites südamelöögi ajal.
- 70 on väiksem arv (diastoolne rõhk), st see on vererõhk arterites südame lõdvestumise ajal.
Südame tsükli lihtne kirjeldus:
Südametsükkel (animatsioon)
Südame, atriumi ja vatsakeste (avatud klappide kaudu) lõdvestamise ajal on need täidetud verega.
Tavapäraselt on ühe pulsilöögi puhul kaks südamelööki (kaks süstoolit) - esmalt väheneb aatria ja seejärel vatsakeste arv. Lisaks ventrikulaarsele süstoolile on olemas kodade süstool. Aatriumi kokkutõmbumine ei kanna väärtust südame mõõdetud töös, kuna sel juhul piisab lõõgastumisajast (diastoolist) vatsakeste täitmiseks verega. Siiski, kui süda hakkab sagedamini peksma, muutub kodade süstool oluliseks - ilma selleta ei oleks vatsakestel lihtsalt aega verega täita.
Arterite verevarustus viiakse läbi ainult siis, kui vatsakesi on vähendatud, neid surunõudeid nimetatakse pulsiks.
Südamelihas
Südamelihase unikaalsus seisneb selles, et ta suudab rütmilist automaatset kokkutõmbumist vahelduda lõõgastusega, mis toimub pidevalt kogu elu jooksul. Atria ja vatsakeste südamelihase südamelihase (südame keskosa) jaguneb, mis võimaldab neil üksteisest eraldi kokku leppida.
Kardiomüotsüüdid on erilise struktuuriga südame lihasrakud, mis võimaldavad ergastuse laine edastada eriti koordineeritud viisil. Seega on kahte tüüpi kardiomüotsüüte:
- tavalised töötajad (99% südamelihase rakkude koguarvust) on ette nähtud südamestimulaatori signaali vastuvõtmiseks kardiomüotsüütide abil.
- erijuhtivus (1% südame lihaste rakkude koguarvust) moodustavad juhtivuse süsteemi. Oma funktsioonis meenutavad nad neuroneid.
Sarnaselt skeletilihastele on südamelihas võimeline suurendama mahtu ja suurendama oma töö tõhusust. Kestvussportlaste südame maht võib olla tavalise inimese omast 40% suurem! See on kasulik südame hüpertroofia, kui see venib ja on võimeline pumbata rohkem verd ühel insultil. On veel üks hüpertroofia, mida nimetatakse "spordisüdameks" või "pulli südameks".
Alumine rida on see, et mõned sportlased suurendavad pigem lihasmassi kui oma võimet venitada ja suruda läbi suuri verevorme. Selle põhjuseks on vastutustundetu koostatud koolitusprogrammid. Täiesti igasugune füüsiline koormus, eriti tugevus, peaks olema ehitatud südame alusel. Vastasel juhul põhjustab liigne füüsiline koormus valmistamata südames müokardi düstroofiat, mis viib varajase surmani.
Südame juhtimissüsteem
Südame juhtiv süsteem on rühm mittestandardsetest lihaskiududest (elektrijuhtivaid kardiomüotsüüte) koosnevatest spetsiaalsetest moodustistest, mis on mehhanismiks südame osakondade harmoonilise töö tagamiseks.
Impulsi rada
See süsteem tagab südame automatismi - kardiovaskulaarsetes sündroomides tekkinud impulsside ergastamise ilma välise stiimulita. Terves südames on peamine impulsside allikas siinussõlm (siinusõlm). Ta juhib ja kattub kõigi teiste südamestimulaatorite impulssidega. Aga kui haigus esineb haigussümptomi tekkimisel, siis võtavad selle funktsiooni üle teised südame osad. Seega saab atrioventrikulaarset sõlme (teise järjekorra automaatne keskpunkt) ja tema (kolmanda järjekorra AC) kimp aktiveerida, kui sinusõlm on nõrk. On juhtumeid, kus sekundaarsed sõlmed suurendavad oma automatismi ja sinusõlme normaalset tööd.
Sinusõlm asub paremas aatri ülemises tagaseinas ülemuse vena cava suu vahetus läheduses. See sõlm käivitab impulsse sagedusega umbes 80-100 korda minutis.
Atrioventrikulaarne sõlm (AV) asub atrioventrikulaarse vaheseina parema aatriumi alumises osas. See partitsioon takistab impulsside levikut otse vatsakestesse, mööda AV-sõlme. Kui sinusõlm on nõrgenenud, võtab atrioventrikulaarne oma funktsiooni üle ja hakkab andma impulsse südamelihasele sagedusega 40-60 kontraktsiooni minutis.
Järgmisena läbib atrioventrikulaarne sõlme His (nn atrioventrikulaarne kimp jagatakse kaheks osaks). Parem jalg jookseb paremale kambrile. Vasak jalg on jagatud kaheks pooleks.
Tema vasakpoolse kimpuga olukorda ei mõisteta täielikult. Arvatakse, et eesmise haru vasaku jala kiud kiirguvad vasaku vatsakese ees- ja külgseinast ning tagumine haru kobestab vasaku vatsakese tagaseina ja külgseina alumise osa.
Sinusõlme nõrkuse ja atrioventrikulaarse blokaadi puhul suudab Hisi kimp luua impulsse kiirusega 30-40 minutis.
Juhtimissüsteem süvendab ja jaotub seejärel väiksemateks harudeks, muutudes lõpuks Purkinje kiududeks, mis läbivad kogu müokardi ja toimivad vatsakeste lihaste kokkutõmbumise mehhanismina. Purkinje kiud on võimelised käivitama impulsse sagedusega 15-20 minutis.
Erakordselt koolitatud sportlastel võib olla normaalne südame löögisagedus puhkuse ajal kuni madalaima registreeritud numbrini - ainult 28 südamelööki minutis! Keskmise inimese jaoks võib pulssi kiirus alla 50 löögi minutis olla isegi väga aktiivse elustiili puhul bradükardia märk. Kui teil on selline madal pulss, peaksite teid uurima kardioloog.
Südamerütm
Vastsündinu südame löögisagedus võib olla umbes 120 lööki minutis. Kasvades stabiliseerub tavalise inimese pulss vahemikus 60 kuni 100 lööki minutis. Hästi koolitatud sportlastel (räägime inimestest, kellel on hästi koolitatud südame-veresoonkonna ja hingamisteede süsteemid) on pulss 40 kuni 100 lööki minutis.
Südamerütmi kontrollib närvisüsteem - sümpaatiline tugevdab kontraktsioone ja parasümpaatiline nõrgestab.
Südame aktiivsus sõltub teatud määral kaltsiumi ja kaaliumi ioonide sisaldusest veres. Teised bioloogiliselt aktiivsed ained soodustavad ka südame rütmi reguleerimist. Meie süda võib hakata sagedamini peksma endorfiinide ja hormoonide mõju all, mis on teie lemmikmuusika või suudlusega kuulamisel.
Lisaks võib sisesekretsioonisüsteem oluliselt mõjutada südame löögisagedust - ja kokkutõmbeid ja nende tugevust. Näiteks põhjustab adrenaliini vabanemine neerupealiste poolt südame löögisageduse suurenemise. Vastupidine hormoon on atsetüülkoliin.
Südametoonid
Üks kõige lihtsamaid südamehaiguste diagnoosimise meetodeid on rindkere kuulamine stetofonendoskoopiga (auskultatsioon).
Tervisliku südamega kuuleb standardseid auskultsioone ainult kaks südamekõnet - neid nimetatakse S1 ja S2:
- S1 - heli on kuulda, kui atrioventrikulaarsed (mitraalsed ja tritsuspidsed) ventiilid on vatsakeste süstooli (kontraktsiooni) ajal suletud.
- S2 - poolväärse (aordi- ja kopsu) klappide sulgemisel tekkinud heli vatsakeste diastooli (lõdvestamise) ajal.
Iga heli koosneb kahest komponendist, kuid inimese kõrva jaoks liidetakse need üheks, kuna nende vahel on väga vähe aega. Kui tavapärastes auscultation tingimustes muutuvad helisignaalid, võib see tähendada südame-veresoonkonna süsteemi haigust.
Mõnikord võib südames kuulda täiendavaid anomaalseid helisid, mida nimetatakse südameheliks. Reeglina näitab müra olemasolu südame patoloogiat. Näiteks võib müra põhjustada vere tagasipöördumist vastupidises suunas (tagasitõmbumine), mis on tingitud vea ebaõigest kasutamisest või kahjustamisest. Müra ei ole siiski alati haiguse sümptom. Täiendavate helide südamesse ilmumise põhjuste selgitamiseks on vaja ehhokardiograafiat (südame ultraheli).
Südamehaigus
Pole ime, et südame-veresoonkonna haiguste arv maailmas kasvab. Süda on keeruline organ, mis tegelikult toetub (kui seda saab nimetada puhkuseks) ainult südamelöökide vahel. Igasugune keeruline ja pidevalt töötav mehhanism nõuab enim hoolikat suhtumist ja pidevat ennetamist.
Kujutage ette, milline on koletu koormus südames, arvestades meie elustiili ja madala kvaliteediga rikkalikku toitu. Huvitaval kombel on südame-veresoonkonna haiguste suremus kõrge sissetulekuga riikides üsna kõrge.
Rikaste riikide elanikkonna poolt tarbitavad tohutud kogused toitu ja rahaliste vahendite lõputu ärakasutamine ning sellega seotud pinged hävitavad meie südame. Teine südame-veresoonkonna haiguste leviku põhjus on hüpodünaamika - katastroofiliselt madal füüsiline aktiivsus, mis hävitab kogu keha. Või vastupidi, kirjaoskamatud kirg raskete füüsiliste harjutuste vastu, mis sageli esinevad südamehaiguste taustal, mille olemasolu inimesed isegi ei kahtle ega suuda surra "tervisliku" harjutuste ajal.
Eluviis ja südame tervis
Peamised südame-veresoonkonna haiguste tekkimise riski suurendavad tegurid on:
- Rasvumine.
- Kõrge vererõhk.
- Kõrgenenud kolesterooli tase veres.
- Hüpodünaamiline või liigne treening.
- Rikkalik madala kvaliteediga toit.
- Depressiivne emotsionaalne seisund ja stress.
Tehke selle suure artikli lugemine pöördepunktiks teie elus - loobuge halbadest harjumustest ja muutke oma elustiili.
Süda, selle struktuur ja töö
Südame asukoht ja struktuur
Inimese süda paikneb rindkere õõnsuses, eesmise mediastiini taga rinnaku taga, kopsude vahel ja peaaegu täielikult kaetud. See on laevadelt vabalt peatatud ja võib mõnevõrra liikuda. Süda asub asümmeetriliselt ja asub kaldasendis: selle telg suunatakse paremale, ülevalt, edasi, alla, vasakule. Süda pööratakse seljaosa külge ja otsak jääb viienda vasaku ristsuunalise ruumi vastu; kaks kolmandikku sellest on rindkere vasakul küljel ja üks kolmandik on paremal.
Süda on õõnsad lihaselised organid, mis kaaluvad 200–300 g ja mille seina koosneb kolmest kihist: sisemine endokardium, mille moodustavad epiteelirakud, keskmine lihasmüokardia ja välimine epikardium, mis koosneb sidekudest. Väljas on süda kaetud sidekoe kestaga - perikardium või perikardium. Perikardikoti välimine kiht on tihe ja ei ole võimeline venitama, vältides seeläbi südame verega täitumist. Perikardi kahe lehe vahel on suletud õõnsus, kus on väike kogus vedelikku, mis kaitseb südame hõõrdumise ajal kokkutõmbumise ajal.
Joonis fig. 12. Südame struktuur
Inimese süda koosneb kahest atriast ja kahest vatsakestest (joonis 12). Vasaku ja parema osa südame eraldab tahke vahesein. Süda iga poole atria ja vatsakesed on omavahel ühendatud aukuga, mis on suletud ventiiliga. Klapi vasakul poolel on kaks ventiili (mitraal), paremal - kolmest (tricuspid). Klapid avanevad ainult vatsakeste suunas. Seda hõlbustavad kõõlusniidid, mis on ühest otsast kinnitatud ventiilide klappide külge ja teine vatsakeste seintel paiknevatele papillarihastele. Need lihased on vatsakese seina kasvud ja nendega kokku lepivad, tõmbavad kõõlusfilamentidest kinni ja takistavad vere tagasivoolu aatriase. Tendoni filamendid ei võimalda ventiilide väljatõmbumise ajal klappide poole pöörduda.
Aordi väljumisel vasaku vatsakese ja kopsuarteri vahel parempoolsest kambrist on poolkuu klapid, milles on kolm lehtedega, millel on taskud. Nad läbivad vatsakeste verd aordi ja kopsuarteri juurde. Vere tagasikäik veresoontest vatsakestesse on võimatu, sest poolvääriliste ventiilide taskud on täis verd, sirgendatud ja suletud.
Süda sõlmib rütmiliselt, südame kontraktsioonid vahelduvad nende lõõgastumisega. Lühendeid nimetatakse süstooliks ja lõõgastumiseks - diastooliks. Südametsükli nimetatakse perioodiks, mis hõlmab ühte südame kokkutõmbumist ja lõõgastumist. Inimese süda väheneb umbes 75 korda minutis. Iga tsükkel kestab 0,8 s ja koosneb kolmest faasist: kodade süstool, ventrikulaarne süstool ja üldine paus.
Vasaku ja parema atria vähendamisega siseneb vatsakestesse veri, mis sel ajal on lõdvestunud. Leheventiilid avanevad vatsakeste poole. Kodade süstool kestab 0,1 sekundit, pärast mida saab lõõgastuda atria - diastool. Praegusel ajal lõõgastuvad ja verejooksud vennad täis.
Ventrikulaarse süstooliga sulgevad klapiklapid. Mõlema vatsakese vähenemine nende õõnsustes suurendab vererõhku. Kui vatsakeste rõhk muutub kõrgemaks kui aordi ja kopsuarteri vererõhk, avanevad poolväärsed ventiilid ja vatsakeste veri vabastatakse tugevalt arteritesse. Vasaku vatsakese rõhk süstooli ajal on 130 - 150 mm Hg. Ventrikulaarne süstool kestab 0,3 sekundit, siis toimub üldine paus, mille ajal atria ja vatsakeste lõdvestus. Vererõhk aordis ja kopsuarteris on nüüd suurem kui vatsakestes, nii et poolväärsed ventiilid on täidetud verega veresoontest, sulgevad ja takistavad verd südamesse naasmist. Kogu pausi kestus on 0,4 sekundit. Pärast üldist pausi algab uus südametsükkel. Seega töötavad aatriumi kogu tsükli jooksul need 0,1 sekundit ja puhkavad 0,7 sekundit, vatsakesed töötavad 0,3 sekundit ja puhkavad 0,5 sekundit. See selgitab südamelihase võimet töötada ilma väsimata, kogu elu jooksul.
Südamelihase kõrge jõudlus südame suurenenud verevarustuse tõttu. Südamel on väga rikas vaskulaarne võrk. Südame veresoonteid nimetatakse ka koronaarlaevadeks (ladinakeelsest sõnast „cor“ - süda) või koronaarsetest veresoonetest. Südame kapillaaride kogupind ulatub 20 m 2 -ni. Ligikaudu 10% vasaku vatsakese aordisse vabanevast verest siseneb sellest välja ulatuvatesse arteritesse, mis toidavad südant. Erinevalt teistest keha arteritest siseneb veri koronaararteritesse mitte südame kokkutõmbumise ajal, vaid lõõgastumise ajal. Südamelihase kokkutõmbumisega, südamelepingu anumatega, on seega nende kaudu verevoolu tingimused ebasoodsad. Kui südamelihas on lõdvestunud, väheneb veresoonte resistentsus, mis hõlbustab vere liikumist läbi nende.
Jõud, mis surub verd südame arteritesse, on verevoolu jõud. Pärast seda, kui süda on kokkutõmbunud ja seetõttu vererõhk arterites, lõdvestub südamelihas ja veri püüab tagasi südamesse tagasi. Vere tagasivoolu jõud sulgeb arterite ventiilid ja ventiilide sulgemine on jõud, mis surub verd koronaar-anumatesse.
Lihaskude ajal väheneb südamelihase lõõgastusaeg, mistõttu südamele on raske verd varustada. Seetõttu võivad treenimata isiku rasked koormused olla üsna ohtlikud. Koolitatud isiku südamel on rikkalikum vaskulaarne võrk ja see on lihastöödel veelgi kauem lõdvestunud. Seetõttu on koolitatud isik sama koormuse hõlbustamiseks lihtsam kui hariduseta.
Süstooli ajal kontraktiilset tegevust teostav süda viskab anumatesse teatud koguse verd. Vere kogust, mida süda väljendab ühe kontraktsiooni all, nimetatakse südame süstoolseks või insultmahuks (keskmiselt 60 kuni 80 ml). Südame poolt veresoontesse sattunud vere kogust minutis nimetatakse südame minutiks. Suhtelise puhkeaja seisundis oleva inimese südame maht on 4,5-5 l. See on sama parema ja vasaku vatsakese puhul. Minimaalset mahtu saab kergesti arvutada, korrutades süstoolse mahu südamelöökide arvuga. Üle 70 eluaasta pumbab inimese süda umbes 150 tuhat tonni verd.
Südame tööd reguleerib närvisüsteem ja humoraalne. Autonoomse närvisüsteemi kiud sobivad südamele. Sümptomaatilised närvid, ärritunud, suurenevad ja suurendavad südame löögisagedust. See suurendab südamelihase erutatavust ja ergastuse teket südame juhtivuse süsteemis. Sümptomaatiliste närvide keskused, mis reguleerivad südame toimimist, asuvad seljaaju ülemises rindkereosas. Vagiuse närvi parasümpaatilised oksad nõrgendavad südame aktiivsust. Närvipõletiku tuumad asuvad nõgus.
Süda töö on tõhustatud ja humoraalne. Tugevdab adrenaliini hormoonide adrenaliini südant. Vere kaltsiumi suurenemine suurendab kontraktsioonide sagedust ja tugevust ning kaalium põhjustab vastupidist efekti.
Südamelihase omadused. Automaatika
Südame lihasel on erutuvus, võime tekitada, põnevust, lepingut jne. Südamelihase üks tähtsamaid omadusi on automaatika, automaatika viitab raku, koe, elundi võimele ilma välise stiimuli tekitamiseta neis tekkinud impulsside mõjul.
Joonis fig. 13. Südame juhtiv süsteem (diagramm): 1 - sinoatriaalne sõlm; 2 - atrioventrikulaarne sõlm; 3 - Tema kimp; 4 ja 5 - Tema parempoolne ja vasak jalg; 6 - Purkinje kiud.
Automaatse südamelihase indikaatoriks võib olla asjaolu, et isoleeritud konksu südame, mis on kehast eemaldatud ja asetatud füsioloogilisse lahusesse, võib rütmiliselt vähendada pikka aega.
Automatiseerimine on seotud südamelihase omadustega, kus on 2 lihaskiudude tüüpi. Tüüpilised südame kiud pakuvad südame kokkutõmbumist, nende põhifunktsioon on kontraktiilsus. Ebatüüpiliste kiududega, mis on seotud südame ergastamisega ja hoiavad seda atriast vatsakesteni. Ebatüüpilistes kiududes on ristlõige vähem väljendunud, kuid neil on võime olla kergesti põnevil. Selleks, et läbi viia kiudude südame kaudu tekkinud erutusi, nimetatakse atüüpilisi lihaseid südamejuhtimissüsteemiks. Süda automatiseerimine on tingitud erakorralisest ergutusest ebatüüpilistes rakkudes, mille klaster asub parema aatriumi seinas. Põnevust edastatakse kõikidele südame lihasrakkudele ja see põhjustab nende vähenemist.
Juhtiva süsteemi olemasolu pakub mitmeid olulisi südame füsioloogilisi omadusi:
1) impulsside rütmiline genereerimine;
2) kodade ja vatsakeste kontraktsioonide vajalik järjestus;
3) ventrikulaarsete müokardirakkude sünkroonne kaasamine kokkutõmbumisprotsessi (mis suurendab süstooli efektiivsust).
Inimese südame juhtivat süsteemi esindavad kolm peamist sõlme (joonis 13).
1. Sinoatriatsõlm, mis asub paremas aatriumis (Kis-Flac-sõlmes) kõrgema vena cava liitumises. See tekitab erutust 70–90 korda minutis. See sõlme on normaalne südamestimulaator. Sellest lahkuvad kiud, mis teostavad sinoatriatsõlme funktsionaalset ühendust juhtiva süsteemi teise sõlme (Kis-Flak kimbu) vahel.
2. Atrioventrikulaarne sõlm (Aschoff-Tavara) asub parema ja parema vatsakese vahel parema ja vasakpoolse aia piiril. See sõlme koosneb kolmest osast: ülemisest, keskmisest ja alumisest osast.
Atrioventrikulaarne sõlme võib südamet erutada sagedusega 40-60 korda minutis. Tavaliselt ei tekita see aga spontaanseid närviimpulsse, vaid "täidab" sinoatriaalset sõlme ja mängib ülekandepunkti rolli ning põhjustab ka atrioventrikulaarset viivitust.
3. Tema kimp südame vaheseina paksuses erineb atrioventrikulaarsest sõlmedest ja jaguneb kaheks jalaks, millest üks läheb paremale ja teine vasakusse kambrisse. Tema harude oksad ja Purkinje kiud moodustavad kogu müokardi. Tema kimp on 3. järjekorra rütmijuht, selle kiudude spontaanne rütm 30-40 korda minutis. Seetõttu juhitakse tavaliselt selle kiudusid ainult siis, kui nad hakkavad müokardis ergutama.
Organismi elutähtsa aktiivsuse normaalsetes tingimustes ilmub ainult sinoatriaalsete sõlmede automaatika. Kõik teised südamejuhtimissüsteemi osakonnad on talle allutatud, südamestimulaator surub maha nende automaatika.
Südametegevuse välised ilmingud
Süda kontraktiilsest aktiivsusest hinnatakse selle funktsionaalset seisundit mitmete väliste ilmingute põhjal, mis on salvestatud keha pinnalt. Samal ajal saate kuulata ja salvestada südame löögisagedust, südamehäireid ja bioelektrilisi muutusi.
Südamelöök. Süstooli ajal südamelöögid tõmbuvad, selle ots tõuseb üles ja surub rinnale. Samal ajal tekib viienda vasaku vaheruumi ruumi piirkonnas südametõus. Seda saab kergesti tunda, asetades käe viiendale ristlinna ruumile.
Süda kõlab. Südame kontraktiilse aktiivsusega kaasneb heli vibratsioon, mille hulgas on kaks peamist heli, mida nimetatakse südametoonideks. Esimene toon, süstoolne, esineb ventrikulaarse süstooli ajal ja on seotud nende lihaste kokkutõmbumisega, atrioventrikulaarsete ventiilide ventiilide vibratsioonidega ja neile kinnitatud kõõlusniitidega. Selle kestus täiskasvanutel on 0,1 - 0,17 sekundit. Vastavalt oma füüsilistele omadustele on esimene toon kurt, pikk ja madal. Teine toon - diastoolne - toimub diastooli alguses ja iseloomustab pooleldi ventiilide võnkumisi, mis tekivad nende kokkuvarisemise hetkel. Teise tooni kestus täiskasvanutel 0,06–0,08 sekundit. Teine toon on kõrge, lühike, kuuldav.
Süda helid saab salvestada kõveratena, kui kasutate võimendi ja ostsilloskoopiga ühendatud mikrofoni. Seda südame helide salvestamise meetodit nimetatakse fonokardiogrammiks.
Elektrokardiogramm (EKG). Südametegevusega kaasnevaid elektrilisi muutusi saab registreerida keha pinnalt. See on võimalik tänu asjaolule, et kui tekib eriline põletik südamega põnevate ja uurimata piirkondade vahel, levivad elektrilised jõuliinid mööda keha pinda. Südamelihases, kui sinoatriaalses sõlmes tekkinud toimepotentsiaal jaotub kogu südames, ilmneb igal tema aktiivsuse hetkel suur arv vahelduvaid positiivseid ja negatiivselt laetud piirkondi. Keha pinnalt salvestatud südame tegevuspotentsiaal on kõigi südame positiivsete ja negatiivsete laengute algebraline summa. Seega, registreerides elektroodid keha teatud osadele, registreerime südame tegevuse kogupotentsiaali, mis on keeruline kõver, mida nimetatakse elektrokardiogrammiks.
Südame toimepotentsiaalide registreerimise meetodit nimetatakse elektrokardiograafiks. Elektrokardiogrammi röövimise jaoks on mitu positsiooni. Kõige sagedamini kasutatakse kolme standard-, kolme tugevdatud jäsemete juhet ja 6 rindkere. Standardjuhtmete korral asetatakse elektroodid paremale ja vasakule käele ja vasakule jalale. Esimesel pliidil registreeritakse EKG vasakult ja paremalt käelt, teisest pliidist, paremast käest ja vasakust jalast ning kolmandast vasakust käest ja vasakust jalast.
Vere liikumine läbi anumate
Süda sõlmib rütmiliselt, nii et veri siseneb veresoontesse osades, kuid veri liigub pidevalt läbi anumate. See on tingitud arterite seinte elastsusest ja väikeste veresoonte verevoolu resistentsusest. Selle resistentsuse tõttu jääb veri suurtesse anumatesse ja põhjustab nende seinte venitamist. Arterite seinad ulatuvad vatsakeste kokkutõmbumise ajal ja seejärel arterite seinte elastse elastsuse tõttu kollaps ja soodustavad verd, tagades selle pideva liikumise veresoonte kaudu.
Südamest tingitud arterite seinte perioodiline tõmblev laienemine nimetatakse pulsiks, pulss määratakse kohtades, kus arterid asuvad luudel, näiteks templil, selgrool, raadiusel jne. Täiskasvanud tervetel inimestel on pulsisagedus 60–70 lööki minutis.
Rõhku, mille all veri on veresoones, nimetatakse vererõhuks. Selle väärtuse määrab südame töö, veresoonesse siseneva vere kogus, veresoonte takistus, viskoossus vere suhtes. Vererõhk vereringesüsteemis ei ole konstantne. Ventrikulaarse süstooli ajal viiakse veri aordi. Sel hetkel on vererõhk kõige suurem. Seda nimetatakse süstoolseks või maksimaalseks. Südame diastoolfaasis väheneb vererõhk veresoontes ja muutub minimaalseks või diastoolseks. Täiskasvanud terve inimese maksimaalne (süstoolne) rõhk brachiaalse arteriga on keskmiselt 100 kuni 130 mmHg. Art. Minimaalne (diastoolne) rõhk kõhulaartel on 60–90 mm Hg. Art.
Maksimaalse ja minimaalse rõhu erinevust nimetatakse impulsi erinevuseks või impulsi rõhuks. Impulsi rõhk on vahemikus 35 kuni 50 mm Hg. Art. See on proportsionaalne südame poolt ühele süstoolile eralduva verega ja peegeldab teataval määral südame süstoolse mahu väärtust.
Hüdrodünaamika seaduste kohaselt sõltub vedeliku toru läbiv kiirus kahest peamisest tegurist: vedeliku rõhu erinevusest toru alguses ja lõpus; vastupanu, mida vedelik oma teekonnal kokku puutub. Rõhu erinevus soodustab vedeliku liikumist ja mida suurem see on, seda intensiivsem on see liikumine. Vere liikumine laevade kaudu järgib ka neid seadusi.
Vererõhu erinevus, mis määrab veresoonte liikumise kiiruse, on inimestel suur. Kõrgeim vererõhk aordis on 150 mm Hg. Kui veri liigub läbi anumate, väheneb rõhk. Suurtes arterites ja veenides on verevoolu resistentsus madal, mistõttu rõhk väheneb järk-järgult. Rõhk langeb kõige rohkem arterioolides ja kapillaarides, kus suurim on resistentsus verevoolu suhtes. Väikestes arterites ja arterioolides on vererõhk kapillaarides 30–40, 60–70 mm Hg väikestes veenides 10–20 mm Hg. Ülemises ja alumises õõnsuses muutub vererõhk südamesse sissevoolu kohtades negatiivseks, st 2 kuni 5 mm Hg alla atmosfääri.
Vaskulaarsüsteemi resistentsus, mis vähendab verevarustuse kiirust, sõltub paljudest teguritest: laeva pikkusest ja selle raadiusest (mida pikem ja lühem raadius, seda suurem on resistentsus), viskoossusele (see on 5 korda suurem kui vee viskoossus) ja osakeste hõõrdumisel. veri veresoonte seintel ja omavahel.
Suurima kiirusega voolab veri aordis - 0,5 m / s. Iga arter on juba aordi, kuid kõigi arterite kogu valendik on suurem kui aordi luumen, mistõttu nendes on verevoolu kiirus väiksem. Kõigi kapillaaride kogumõõt on 800–1000 korda aordi luumenit, mistõttu veri voolab seal aeglaselt kiirusega 0,5 mm / s, mis hõlbustab gaaside vahetamist, toitainete ülekandmist verest kudedesse ja ainevahetusproduktidesse kudedest veresse.
Veenide kogu luumen on väiksem kui kapillaaride luumen, seega suureneb vere kiirus veenides suures veenides kuni 0,25 m / s. Veresoonte vererõhk on madal ja seetõttu toimub veresoonte liikumine suures osas ümbritsevate lihaste kokkusurumise tõttu. Vere liikumist veeni mõjutab rindkere imemisvõime. Kui te sisse hingate, suurendab rindkere maht, mis viib kopsude venitumiseni. Venitatud ja õõnsad veenid, rõhk veenides muutub alla atmosfääri. Väikestes ja suurtes veenides on erinev rõhk, mis aitab kaasa vere südamele.
Vere ringluse aeg on aeg, mille jooksul vereproov läbib suuri ja väikesi vereringet. Tavaliselt on see aeg 20-25 sekundit, see väheneb füüsilise koormusega ja suureneb vereringehäiretega kuni 1 minut. Väikese ringi tsükli aeg on 7-11 sekundit.