Tänapäeva mitmeaastastes piirides ja aedades leitud hübriid päeviliilid (hemerocallis spp.) on vaevu sarnased taimedega, mida arlow stout eksperimenteeris new yorgi botaanikaaia laboris 1920. Aastatel. Tänapäeva lilled õitsevad mitmesugustes kujundites, mustrites ja värvides, mis tekivad ligi sajandil...
Selle Artikli
Tavaline pähklipuu on paljudele punastele päevilillede esivanem.
Tänapäeva mitmeaastastes piirides ja aedades leitud hübriid päeviliilid (Hemerocallis spp.) On vaevu sarnased taimedega, mida Arlow Stout eksperimenteeris New Yorgi botaanikaaia laboris 1920. aastatel. Tänapäeva lilled õitsevad mitmesugustes kujundites, mustrites ja värvides, mis tulenevad ligi sajandist pärit ristamise poolt, mida botaanikud ja päevavalguse hobid.
Vanaisa Daylilies
Daylilies pärinevad Hiinast, Jaapanist ja Korea poolsaarest, kuid esimesed päeviliilid - oranžid pähklid (H. fulva) ja sidruni päevilillid (H. lilioasphodelus, varem H. flava) - saabusid Põhja-Ameerikasse kolonistidega Euroopas, kus nad olid tulnud kaubandusse Idamaaga. Mõlemad taimed toodavad lillikujulisi lilli kolme kroonlehtedega ja kolme sepali. Taunililli on aeg-ajalt punakad esiletõstetud. Rikkamad sidruniibulad kasvasid kolooniaaiades ja neid antakse koos kultuuripärandi taimedega, kuid agressiivsed pähklite päevikud päevalillid tõid nende põgenemise ja loomise kui Euroopa kolooniaperioodi esimese invasiivse liigi.
Kuldne ajastu
1920. aastatel alustasid teadlased nagu Luther Burbank, Franklin Mead ja Arlow Burdette Stout eksperimente Ameerika taimede ja Aasia variandi - "Kwanso" (H. fulva "Kwanso") - uute vormide ja värvide väljatöötamisega. Cross-tolmlemine ja valik tõi lisaks oranži ja kollase variandi variantidele kaasa palju uusi punaseid ja kuldseid lilli, sealhulgas viljakest ja kahekordset õitsemist. Järgmise põlvkonna hübridiseerijad, kellest paljud olid huvialased, arendasid rohkem geneetiliselt keerukaid "tetraploidseid" taimi, mille suurus, õitsengu aeg ja kuju suunati nende trompet-kuju esivanematele. Uued hübriidid sisaldasid purpurpunase, ploomi, roosi, virsiku, rohelise ja koorekuuluva õitsengut.
Läbimurdeid
1960-ndate aastate jooksul täitsid täiskasvanud kasvatajad eksperimentaalsete hübriididega aakri, kuid lill ei olnud koduaedade jaoks laialdaselt kättesaadav. Pauline Henry Siloam hübriidid, nende avatud nägu, pehmed värvid ja pika õitsemise hooajad ning Walter Jablonski kompaktne ja värskendav sügavkollane Stella de Oro tõi päikesekuulisi päikesekuivat aeda 1970-ndatel. Kasvatajad arendasid segatud, polükroomseid, bikolorilisi, riivitud, kallutatud ja muid värvimustreid. Nad saavutasid ka tumelilla, peaaegu mustad, lilled.
Stumpeerid
Lilled oranži, kollase, punase, roosa, lilla ja kreemi toonides - ja iga mõeldav kombinatsioon - õitsevad kompaktsel päevalillestel, mis sobivad päikese ja varjundiga USA Põllumajandusministeeriumi taimede tugevusvahemikust 2 kuni 9. Ainult värvid, mis hübriidseadmetel ei suutnud saavutada on puhas sinine. Valged õisikud sisaldavad tavaliselt kollast või kollasest-rohelist kurku, kuid täiesti puhtast valget on veel saavutamata. Õnneks on lõunapoolsete ja läänepoolsete aednike jaoks täiskasvanud täiustavad ka igihaljasid päevilõike erinevaid värve, mis ei vaja talvel külmutamist, mis tähendab, et nad kaovad - ja püsivad pikaajaliselt - USDA tsoonides 9 ja 10.