ažotāji, kas ir aptuveni 30 % no kopējā ražotāju skaita manā valstī, un tas būtu zaudējums 300 00 tonnu olu apmērā.
Eiropas Savienība varētu apturēt 80 miljonu olu, kas ir 2 miljoni tonnu, ražošanu, un, ja mēs nerīkosimies ļoti saprātīgi, vienīgais, ko mēs panāksim, būs tas, ka šo iztrūkumu nosegs imports no trešām valstīm, kuru dzīvnieku labturības standarti ir daudz zemāki par Eiropas Savienības standartiem.
Šī 1999. gada direktīva, ar ko paredz dējējvistu būru platības palielināšanu, prasa, lai mēs rīkotos racionāli un pozitīvi, jo pretējā gadījumā mēs tikai vājināsim Eiropas ražošanu un sniegsim papildu tirdzniecības iespējas trešām valstīm, kurās vienam putnam paredzētā vieta ir daudz mazāka, nekā pašlaik tā ir Eiropas Savienībā.
Šī direktīva prasa Eiropas ražotājiem pielikt lielas pūles, jo Spānijā vien ir skaidri redzams, ka izmaksas ir apmēram EUR 600 miljoni. Tāpat nevajadzētu aizmirst, ka tai ir ekonomiska ietekme, kas skar olu ražošanas nozari un pārtikas nozari kopumā.
Tāpēc es jūs lūdzu atbalstīt Eiropas Tautas partijas grupas (Kristīgo demokrātu) iesniegto 2. punkta grozījumu, kurā ir prasīts rast risinājumu vismaz attiecībā uz tām atbildīgajām saimniecībām un atbildīgajiem uzņēmumiem, kuru saimniecības ir pārveides procesā un kuri pabeigs šo pārveidi līdz 2012. gada janvārim. Mums šīs saimniecības ir jāatbalsta to iekārtu pārveidē un jādod tām laiks pabeigt šo procesu, tādējādi novēršot nelabojama kaitējuma nodarīšanu šīm saimniecībām, kā arī novēršot pēkšņu iztrūkumu ES tirgū, kas savukārt palielinās cenas patērētājiem.
Mums ir jāievēro šī direktīva, jādod iespēja olām un olu ražotājiem un arī jāievēro dzīvnieku labturības tiesības un patērētāju tiesības uz saprātīgu cenu.
Ulrike Rodust
(DE) Priekšsēdētāja kungs, komisāre! Šajā jautājumā es gribētu vēlreiz uzsvērt, ka lēmums par daudznodalījumu būru saimniecību p