om händer där i själva verket är mycket vanligt. Om man går lite längre tillbaka och tänker på vad som hände i Tjetjenien, vilket jag starkt fördömer, ser man att tjetjenernas allierade mot Georgien var abchazierna.
Allt det där bör vi lämna bakom oss, men det kan bli nödvändigt att återvända till det. Ni har sagt, och jag håller med er, att inget rättfärdigar denna reaktion. Ingenting. Men vi måste titta på hur denna serie av provokationer har uppstått, för berättelserna skiljer sig uppriktigt sagt så mycket åt att alltihop blir väldigt besvärligt. När vi var i Moskva och förhandlade om detta dokument fick vi frågan om hur de borde ha reagerat. Skulle de bara ha lämnat sina egna att dö och tillåtit bombningarna? Glöm inte de första siffrorna. Jag tänker inte diskutera dem för jag har faktiskt ingen möjlighet att kontrollera dem, men ryssarna talade direkt om mellan 1 000 och 2 000 döda, vilket nog inte stämmer. De enda som åkte dit, Human Rights Watch, talade nämligen om några hundra. Enligt deras rapporter var det några hundra, eller bara några dussin. Jag vet inte. Hur som helst var det en reaktion som teoretiskt sett rättfärdigades av det mycket stora antalet offer. Jag åkte, som sagt, och träffade flyktingarna i Nordossetien och fick höra förfärliga berättelser om granater i källare där barn gömde sig. Det är inget jag hittat på. Kanske var det inte sant, men det finns ett tonfall som inte ljuger. Jag har sett många flyktingar i mitt liv. De här var livrädda. De hade färdats i flera dagar på den här vägen genom tunneln. Det måste också kontrolleras.
Ni har definitivt rätt i att vi behöver en grannskapspolitik, men det är precis vad turkarna försöker göra just nu. Turkarna har infört vad de kallar en regional plattform, och de vill organisera samtal mellan Ryssland, som redan gett sitt samtycke, Azerbajdzjan, Armenien och givetvis Georgien och Turkiet, som ligger bakom detta. Jag tycker att det är en god idé och har på ordförande