�rende den indre sikkerhed tog sin begyndelse i 1976. På det tidspunkt etableredes de uformelle TREVI-grupper, som mødtes to gange om året, og som fra første færd var et udtryk for ønsket om at etablere et politisamarbejde på en række områder, herunder bekæmpelsen af terrorisme. Sidstnævnte område faldt primært ind under TREVI I-undergruppens arbejdsområde.
Politisamarbejdet udviklede sig inden for rammerne af TREVI-konferencen og førte til, at der blev etableret et net af forbindelsesofficerer. Dette net, som utvivlsomt er det mest effektive element i TREVI-samarbejdet, blev etableret som et resultat af det handlingsprogram, de på daværende tidspunkt 12 medlemsstaters indenrigs- og justitsministre vedtog på mødet i Dublin i juni 1990. Der er konkret tale om en udveksling af eksperter, som placeres i de enkelte medlemsstaters specialafdelinger, og som har til opgave at udveksle informationer. Samtidig varetager disse forbindelsesofficerer en rådgivende funktion og assisterer dermed de ansvarlige myndigheder. Det omhandlede net af forbindelsesofficerer har efter min opfattelse klart bevist sin effektivitet og medvirket til at fremme gennemførelsen af den politimæssige efterforskning.
Efterfølgende er der inden for rammerne af samarbejdet om retlige og indre anliggender nedsat en arbejdsgruppe om bekæmpelse af terrorisme. Omtalte ekspertgruppes eksistens stadfæstes ved Amsterdam-traktaten, hvilket klart understreger behovet for et forum, hvor repræsentanter for de 15 medlemslande har mulighed for at mødes, udveksle informationer og samarbejde.
Ekspertgruppens arbejde har foranlediget, at Rådet har truffet to vigtige afgørelser, som jeg gerne vil gøre jer opmærksom på. I 1996 vedtog Rådet en fælles aktion om oprettelse og førelse af et register over særlig sagkundskab, færdigheder eller viden med hensyn til bekæmpelse af terrorisme. Ultimo 1999 vedtog Rådet endvidere en henstilling om samarbejdet vedrørende indsatsen mod finansiering af terroristgrupper.
Også den europæiske 